NETFLIX PRESENTERER
Hva heter De?
-Sedat Yücel. -Yrke?
Jeg har vært fengselsbetjent i Konya-fengselet i 29 år.
Dette er ikke noe avhør, herr Sedat.
Som du vet, er det politiet som tar seg av den slags.
Vi stiller noen spørsmål om oppførselen din
som del av Justisdepartementets gransking.
Men det kan føre til at det blir reist tiltale mot deg.
Du kan bli avskjediget og miste pensjonsrettighetene dine,
sammen med andre opptjente goder gjennom årene i tjeneste.
-Jeg vet det. -Greit.
Da setter vi i gang.
Dagen da hendelsen inntraff, den 25. april 2018,
var den innsatte Musa Solak i din varetekt da?
Ja.
Spotify.
-Hva? -Spotify?
-"Stopify?" -"Spotify", mann.
-Du vet hva spotter er, ikke sant? -Ja. Hva er det med dem?
Med denne… Du kan lytte til musikk på nett når du bruker denne appen.
Alle tenåringer elsker den.
-Er den gratis? -Ja.
-Men internett er ikke det. -Ikke tenk på det. Jeg kan bare bruke den?
Hvordan går jeg det?
Har du spilt TV-spill på nett før?
-På en internettkafé, ja. -Ok.
Du vet at spillet starter når du trykker på et ikon, ikke sant?
-Ja? -Det er likt.
Trykk på den, så åpner den seg.
Akkurat som arrene mine. Det er tre linjer på en grønn bakgrunn.
Den ser helt lik ut som dette.
Han har nok en elskerinne.
Han har ikke kommet hjem før klokka 2 på en måned.
-Hvem? Faren din? -Nei, bestefaren min, liksom!
Hører du etter, eller? Jeg prøver å si noe her.
Alt er bare dritt hjemme nå.
Du har i det minste en far. Så har du meg.
Selv de nye elevene vet at du ikke har noen far.
Slutt.
-Hvor skal du? -Jeg trenger en røyk.
-Vil du bli med? -Nei. Bare gå, du.
Forresten…
Han er tilbake om noen dager. Om en uke, maks.
-Hvem? Faren din? -Nei, bestefaren min, liksom!
Kult. Du kan introdusere oss.
Hvordan skal jeg kunne det? Han blir bare i én natt.
Sier du det? Greit.
Vi er jo nærmest naboer. Jeg vil bare treffe ham i fem minutter.
-Hva sier du? -Gi deg. Ikke vær dust, da.
Han blir der én natt.
Må jeg liksom be ham om å treffe vennene mine også?
Kom inn.
-Du spurte etter meg, bror. -Ja, Sedat.
En innsatt har bedt om permisjon. Musa Solak.
Han skal få dra hjem på besøk i én dag til uka under ditt oppsyn.
-Ok. Men du vet at jeg vil pensjonere meg. -Jeg vet det. Det ordner seg.
Slapp av. Han er en rolig type. Han har gyldig grunn.
Dere drar den 24. og tilbringer dagen der,
så kommer dere tilbake neste dag før det blir mørkt.
-Men datteren min kommer hjem fra Italia. -Sedat!
Ting er innviklet nok som de er. Ikke skap flere problemer nå.
Greit. Unnskyld. Jeg skal gjøre det.
Behçet tar seg av utgiftene dine. Kom gjerne tilbake raskere om du kan.
Selvsagt, Faruk.
-Ha meg unnskyldt. -Det er greit.
Hei, vennen!
Hilser du ikke lenger, engang?
-Jeg så det ikke. Om jeg hadde gjort det… -Så?
Da hadde jeg hilst på deg.
Hadde du det?
Jeg må gå. Jeg er allerede for sent ute.
Greit. Bare gå, du.
Jeg finner deg på en eller annen måte.
Du var jo veldig ung på den tiden.
Jeg mener…
Dette klarer jeg ikke.
Hei, Yonca. Hvordan går det, vennen min?
Så stor du har blitt.
Pokker.
Hei, Yonca. Har du funnet deg til rette i huset?
Du ble jo født her, vet du.
Ikke tenk på det. Jeg er tilbake før du vet ordet av det.
Som om hun bryr seg om du kommer tilbake, for faen.
Hei, Yonca.
Jeg heter Musa.
Jeg er faren din.
-Vel bekomme. -Takk.
Sa han noe mistenkelig?
Kanskje noe som kan si noe om hva han pønsker på?
Nei.
Han sa ingenting mistenkelig.
Han var opprømt.
-Fordi han hadde møtt datteren? -Ja.
Han hadde ikke truffet henne på 14 år. Det var derfor han ba om permisjon.
-Hvorfor vente i 14 år? -Kona hans lot ham ikke treffe henne.
Hun fortalte henne at Musa var død.
Det var derfor.
Hun lot henne aldri besøke ham eller skrive til ham.
Hvorfor tillot hun det nå, da?
Hun gjorde ikke det.
-Hun døde. -Hvordan?
-I en bilulykke. -Og så?
Morens foreldre måtte la henne bo hos seg. Men de ville ikke ha henne.
Derfor ga de jenta til Musas mor.
Moren hans har langt fremskredet Alzheimers.
Så…
Det var derfor han plutselig ba om permisjon.
Har du virkelig aldri sett et bilde av henne, engang?
-Nei. Hun har aldri sendt noe. -Var de også i Antalya?
Nei. Da jeg ble buret inne, dro hun til Urfa for å bo med faren sin.
Jeg sendte brev. Jeg ringte også, men…
Hva skjedde så?
Ingenting.
-Hvordan fikk du tak i bildet, da? -Naboen vår, Nuriye, sendte meg det.
Måtte Gud velsigne henne.
Vi hadde ingen. Hun tok seg alltid av oss.
Hun sendte meg bildet for tre eller fire dager siden.
Før ville hun ikke.
-Har du barn? -Det har jeg.
En datter.
-Hun er 25. -Så flott. Måtte Gud velsigne henne.
-Amen. Og din også. -Amen.
Musa…
Hvorfor var din avdøde ekskone så sint på deg? Hva skjedde?
Vi…
Hun ble gravid. Det var derfor vi gifta oss.
Jeg var full, og…
Jeg var dum.
Se på barnet ditt én siste gang!
Pokker ta deg, Musa!
Jeg var faktisk i et forhold…
Vi kjente ikke hverandre så godt.
Feil ble begått.
-Er politiet klar over dette stedet? -Selvsagt er de det.
-La oss ikke henge her. -Det er Elif. Jeg skal…
Et øyeblikk.
Hallo?
Ja, vennen min?
Det går bra med meg. Hva med deg?
Jeg er i Antalya.
De har sendt meg hit for én natt. Jeg er tilbake i morgen.
Hva?
Alle forberedelsene, da…
Dette er ikke greit. Moren din kommer til å bli sønderknust.
Hva annet ville hun sagt over telefon? Hun vil jo ikke at du skal være opprørt.
Hva? Ikke gjør dette mot oss.
Ikke gjør det. Har du ikke påført oss nok lidelse allerede?
Nok er nok, Elif!
Hør her. Hør… Hallo?
-Hva foregår? -Det er ingenting.
Oppdragelsesproblemer.
Nå er vi fremme.
-Velkommen, Musa. -Hyggelig å se deg, Nuriye.
Sedat.
-Velkommen. -Takk, vennen min.
-Han er fra fengselet. -Jeg skjønner. Velkommen, bror.
Velkommen tilbake.
-Stikk! Slipp meg! -Kom hit!
-Jeg sverger… -Slipp meg!
Bare stikk!
Jeg er her borte, Musa.
Aldri i verden. Bordet er dekket. Bli med inn.
-Det hadde du ikke trengt. -Jo, for all del.
-Kom inn. -Ok.
-Hvor er mor? -Hun er inne.
Mor! Min vakre mor!
Ventet du på sønnen din ved vinduet?
Hvem er han? Hvorfor sa du at du er sønnen min?
-Det er meg, mor. -Hva gjør du i mitt hus?
Hvem er de, vennen?
Det er meg. Musa. Kjenner du ikke igjen sønnen din?
Musa?
Ikke vær tåpelig.
Vi hadde en nabo. Hun het İksan.
Mannen hennes het Ramazan. Husker du Ramazan?
Selvsagt gjør jeg det.
Ramazan ble veldig syk. Jeg lurer på om han noen gang ble frisk igjen.
Det går bra med ham, mor. Ikke tenk på ham.
-Gjør det det? -Ja.
Det var godt å høre.
Han sa: "Fru Nebahat trenger ikke å bekymre seg for meg."
Hvordan skal jeg greie å la være å bekymre meg?
Kom. Du bør få deg litt hvile.
-Hva? -Kom igjen. Du er trøtt.
-Jeg er trøtt. -Kom igjen.
-Bare ta deg en liten lur. -Det skal jeg.
Hvem er disse mennene?
-Få dem ut. -Det skal jeg.
-Slapp av. -Jeg må sove.
Ok.
-Bare legg deg nedpå litt. -Det er en veldig vanskelig sykdom.
-Måtte Gud hjelpe henne. -Takk for at du sier det.
Sett deg ned.
-Det går fint. -Vær så god.
-Nuriye. -Ja?
Er hun alltid sånn?
Helt borte?
Legen sa at alt kunne skje.
Jeg forstår.
Hun vet ikke at hun er syk. Hun lever bare livet sitt.
Du er sikkert sulten. Bordet er klart.
-Takk. -Vær så god.
Greit.
Nuriye…
Hun er på skolen. Hun har en viktig eksamen.
Hun kommer hjem etterpå.
-Kom. -Ok.
AYŞENUR FRA BANKEN
Hvorfor ble du så satt ut av telefonen du fikk?
Vel…
Jeg ble bare opprørt fordi datteren min avlyste besøket.
-Det må ha vært derfor. -Hvorfor avlyste hun?
Kort fortalt så giftet hun seg inn i en velstående familie.
De har gode forbindelser. Viktige folk.
De bor i Italia. Det gjør datteren vår også.
De var i Istanbul i en uke.
De skulle bo hos oss i noen dager.
Vi gjorde våre forberedelser.
Så måtte de gjøre noe annet, og…
Det ble ikke noe av. De kom ikke på besøk.
Derfor ble jeg litt opprørt.
Det er alt.
En rik svigersønn, sier du.
Det at de er rike betyr ikke at jeg ikke gjør jobben min.
Jeg gjør alltid det jeg må.
Men da hadde dere ikke hatt problemer med å betale for bryllupet.
Åpenbart.
-Liker du det ikke? -Jo, det gjør jeg.
-Det er deilig. -Du kan få noe annet.
Nei. Du er kjempeflink. Alt er kjempegodt.
-Håper det smaker. -Jeg mistet bare appetitten.
Var det på grunn av telefonen?
Nei.
Jeg tar en røyk.
-Vel bekomme. -Takk.
Hei, vennen. Velkommen. Kom inn.
Kom inn.
Kom inn. Ikke bare stå der.
Hei, Yonca. Jeg heter Musa.
Jeg vet det.
Vent litt.
Jeg lagde denne til deg.
Kanskje du vil sette et bilde i den.
Takk.
La oss spise. Du er sikkert sulten.
-Jeg er skrubbsulten. -Så kom igjen, da.
Nei, sjef.
Det ser sånn ut, men man vet aldri.
Selvsagt. Kommer du i kveld, sjef?
Greit, sjef, men…
Han var her i dag, og…
-Ok, sjef. -Hold kjeft, din idiot.
Ok. Jeg ville bare si det.
Vi ses i kveld.
Vi ses.
Rasshøl! Du sjekker hva jeg gjør hvert 10. minutt, men blir sint om jeg spør.
-Gi meg litt kaffe. -Det skal bli.
Da jeg var i militæret…
…hadde jeg en velstående venn.
En dag sa han:
"Musa, har du noen gang tenkt
at det er en luksus å drikke av et glass?"
Vi lo kjempemasse.
Du lærer deg å sette pris på ting når du er i militæret.
Sånn er det i fengsel også.
-Hvordan er det på skolen? -Greit.
Flott.
Du vet, det er ikke lett…
…å treffes sånn, ansikt til ansikt.
Du vet…
Om to år blir du 18.
Jeg ville gjerne møte deg før det var for sent.
Jeg kunne ikke stoppe det som skjedde, men det skjedde.
-Det går fint. -Det gjør ikke det.
-Hva gjør du? -Vent litt.
-Hvem ser du på? -Ingen.
-Hvem er det? -Det er ingen.
Det er Musa og Yonca.
-Er Musa her? -Ja, det er han.
-Hvor er han? -Ute på trammen.
Du må spise litt. Etterpå kan du få treffe ham.
-Hvem var den andre? -Yonca.
-Barnebarnet ditt er sammen med ham. -Yonca.
-Yonca! -Ok. La oss bare…
-Yonca! Barnet mitt! -Ro deg ned.
-Gi deg. Hva er i veien? -Barnet mitt!
Det går fint. Reis deg opp. Kom hit.
Det har vært en tung dag. Det går fint. Kom.
Det er vanskelig å leve et anstendig liv her ute.
Du nå være forsiktig.
Du må passe på deg selv.
Vi reiser herfra så fort jeg kommer tilbake.
Vi blir ikke værende.
Greit?
Greit.
Selvsagt spurte jeg. Kan ikke spørre mer.
Gülendam, jeg kan ikke spørre hver dag. Da blir de urolige.
Hvorfor det? Hva er galt med å spørre om pensjonsbonusen din?
Du vet ikke hvordan det fungerer.
Det må godkjennes av regnskapsfører og direktør først.
Jeg kan ikke spørre femti ganger om dagen. De snakker nok bak min rygg.
Hva snakker de om, liksom? De burde tenke på seg selv.
Alle er seg selv nok.
-Sedat? -Hva er det?
Husker du Nafiz? Skredderen. Budet hans var innom i morges.
-Han sa at Nafiz vil snakke med deg. -Hvorfor sender han folk?
-For et rasshøl. -Han sa at du ikke tok telefonen.
Lånte du penger fra den lånehaien der, Sedat?
Hvorfor skulle jeg det?
Jeg kan ikke ta telefonen. Jeg er på jobb her.
Han ringte meg bare to ganger.
Ikke bekymre deg. Jeg ringer og snakker med ham.
Det ordner seg.
Har Elif ringt deg, Gülendam?
Nei. De kommer ikke.
Jeg har en kjele på komfyren.
Ok. Jeg får med den innsatte hjem og er tilbake i morgen.
-Ring meg om du trenger noe. -Ok.
De har ikke tid.
De får bare lov til å reise når ektemannen har fri.
-Jeg kan lage salat. -Det trenger du ikke.
Jeg lager god salat, da.
-Gjør du det? -Det kan du tro.
-Nuriye. -Ja?
En fyr stirret på oss ved kafeen. Det var rart.
Slapp av. Det var nok ingenting.
Nei. Han så på oss som om han skulle… Jeg er en god menneskekjenner.
-Nuriye. -Ja?
Når skal de dra?
Vi drar tidlig om morgenen.
-Greit? Ikke tenk på det. -Bror…
Hun spør siden hun savner faren sin.
Jenta viste ingen tegn til traumer?
Det gjorde hun ikke.
Hun gjorde ikke noe som vakte min oppmerksomhet.
Er du sulten?
Nei, jeg er mett. Takk.
-Jeg skal bestille noe. Enn du? -Jeg er også sulten.
Hva vil du ha?
Jeg vet ikke. Enn du? Bare bestill det samme til meg.
Kjøttboller, pide, döner…
-Kjøttboller, da. -Ok.
Da kjøper vi kjøttboller.
-Vet du hva? Jeg vil ha döner. -Ok. En porsjon? Mer?
En porsjon.
İhsan.
-Ja? -Jeg skal bestille litt mat.
-Jeg har et spørsmål. -Kom igjen.
Dere vet jo sånt. Vil jeg kunne pensjonere meg snart?
-Airan? -Ja.
-Når vil du det? -Bryllupet holdes tilsynelatende 5. juni.
-Jeg trenger pensjonsbonusen før det. -Det er usannsynlig.
Å?
Politiet sendte dette. De glemte å signere.
Det var det jeg trodde, men…
Du sa "tilsynelatende".
Unnskyld?
Du sa "tilsynelatende" 5. juni, som om du fant det ut senere.
Det er ditt bryllup også.
-Sa jeg "tilsynelatende"? -Ja.
Det er bare en talemåte.
For bryllupet finner sted 5. juni.
Hva gjør du på rommet mitt? Kom deg ut.
-Hvem er du? -Greit.
-Han er ingen fremmed. Jeg kjenner ham. -Hva?
-Inviterer du menn hjem, din tøs? -Slutt, da. Ikke si sånt.
Jeg hadde aldri invitert en mann hjem til deg.
Jeg venter der inne.
Ut.
-Jeg vil ikke ha ham her. Hvem er han? -Han skal dra.
-Ja. -Det må han. Jeg kjenner ham ikke.
-Han snoket rundt her. -Det går fint.
Hvordan går det, Musa?
Det går greit.
-Jeg venter på å bli løslatt. Snart. -Ja.
Apo spør etter deg. Vi vokter huset. Slapp av.
Takk. Måtte Gud velsigne deg.
-Hvordan er Abos forretninger nå? -Mye større.
Omsetningen er på en halv million. Turistene kjøper av oss.
En halv million?
Ja, men stor omsetning betyr også mer problemer.
Utgiftene er større.
Hvem bryr seg om omsetningen er på en halv million?
Åttifire har blitt arrestert bare det siste året, Musa.
Bare på ett år.
Vi må ta oss av dem. Ikke glem det.
Politiet konfiskerte nesten 2,5 tonn gress og rundt 100 kilo kokain.
De beslagla 240 000 piller også.
Du kan ikke si til leverandøren at "beklager, politiet tok det".
-Ikke sant? -Sant.
Ja.
Pokker ta det der.
Apo vil helt klart ha deg ved sin side når du kommer ut.
Vi får se.
Jeg har ikke trengt det ennå, og jeg håper at jeg aldri vil trenge det.
Selvsagt, bror.
Jeg vet at du ikke trenger det. Det er bare det at vi trenger deg.
-Bor han her fortsatt? -Nei.
Han har kjøpt seg et pent hus i Lara.
-Men han kommer innom hver kveld. -Hvorfor det?
For å kreve inn penger. Haluk driver kafeen for ham.
Han krever inn penger hver kveld etter kveldsbønnen.
Er det noen der?
Uansett, Kadir…
Jeg får dra før han ser meg.
-Ta vare på familien min. -Selvfølgelig.
-Gi deg. -Vær så snill.
Jeg har nok penger. Greit?
Hils alle fra meg. Ha det.
Så kaldt.
-Ja, hva er det med været? -Jeg vet det.
-Takk og lov. -Amen.
-Takk. -Kom inn.
-Hei. -Velkommen, sjef.
-Noe nytt? -Vi har ikke sett ham igjen.
Han forlot ikke huset.
Så deilig det ser ut.
-Bare åpne den. -Jeg vil ha baklava!
-Baklava! -La barna få litt.
-Er Nuriye der? -Ja. Hun forlot heller ikke huset.
Hvor er Kadir?
Han skulle snakke med ham i ettermiddag. Han kom ikke innom igjen.
Hva faen er dette?
Hvorfor får han permisjon tre år før han har sonet ferdig?
Musa vet ingenting, gjør han vel?
Nei, sjef. Ingenting er i veien.
Vi hadde visste det om noe var galt.
Kadir ringte meg etterpå og sa at alt var i orden.
Idiot! Hvorfor sa du ingenting? Du sa jo at han ikke var her!
Jeg vet ikke hvorfor. Du ba meg ikke om…
Fordi alt du kan tenke på, er fitte!
Din jævla…
Unnskyld, sjef.
Det var bare Erhan som ikke leverte. Han fikk frem til i morgen.
Dette har skjedd ofte med Erhan i det siste.
Send noen til å skyte ham i foten.
Fra nå av får han ikke en fjerdedel, men en sjettedel.
Det tjener han ikke penger på.
-Det er ikke verdt det. -Hør!
Er han ikke bare en narkis? Han får ta det som jeg gir ham.
Ja, sjef.
Har vi noe dessert, Nuriye?
Nei, vennen.
Jeg skulle ha kjøpt noe. Vi har kjeks, da.
-Jeg henter noen. -Nei takk.
-Er du sikker? -Ja. Takk.
Er det Instagram?
-Hva? -Er ikke det Instagram?
Du vet, der man legger ut bilder og legger til kommentarer.
Ja, det er Instagram.
Har du det?
Det har jeg, men dette er noe annet.
-Jeg snakker med en venn på WhatsApp. -Hva?
-WhatsApp. -WhatsApp. Nettopp.
Har du Facebook?
Hvor skal jeg sove, Nuriye?
I kveld? Det blir vanskelig. Du kan sove hos meg.
Det går fint. Hun kan sove i senga si.
Jeg sover bare på gulvet.
Vi kan tilbringe natten slik. Er det greit?
Jo da.
Greit.
Du kan sove hos meg. Jeg har plass. Jeg rer opp en seng.
Jeg burde bli her, vennen. Jeg kan ikke dra. Vi har regler.
Det er et dårlig nabolag. Jeg vil ikke ha noe bråk.
Jeg sover bare på sofaen, hvis det er greit.
Ok.
JEG SA JO DET. PAPPA ER HER.
-SERIØST? -JA.
-VI VET BEGGE AT DET IKKE STEMMER. -HAN ER HER MED MEG NÅ.
SAKLIG! DU SKULLE LIKSOM INTRODUSERE OSS.
JEG SA JO DET. JEG KAN IKKE…
Sender du meldinger ennå?
Ja.
Er det en gutt?
Hvem?
Den som sender deg meldinger. Er det en gutt?
Nei. Det er ei jente.
For en lettelse.
-Du kan ikke gå ut av huset, du? -Nei.
Hvordan det?
-Slipp! Det gjør vondt! -Ikke skrik!
Det gjør vondt! Slipp!
-Slipp meg! -Ro deg ned!
-Slipp meg! -Di jævla hore!
-Slipp meg! -Ikke rør deg!
Det går bra! Det er over nå!
Det går bra, Nuriye. Det er over nå.
Det er over.
-Skal vi bare prate? -Ja, vi tar bare en kjapp prat.
-Det tar bare et øyeblikk. -Det går fint. Nå er jeg uansett utendørs.
Vi stikker bare innom.
-Ok. Kanskje vi kan gå en tur etterpå. -Greit.
-Hva om Sedat våkner? -Hvem bryr seg? Han får ikke gjort noe.
-Den bygningen. -Ok.
-Vi venter her borte. -Greit.
Der er hun.
Tenk at du tvang meg til dette.
-Hei. -Hei.
Her står vi, altså.
-Det var sant? -Ja. Hvordan går det, vennen?
-Hei. Jeg tulla faktisk, men… -Ja, saklig!
-Hva sa du til foreldrene dine? -At du var her.
At jeg ikke ble lenge.
Jeg hører at du ikke trodde at jeg var ekte.
Det var ikke sånn.
"Det var ikke sånn." Hvordan var det, da?
Greit! Du har fått frem hva du mente.
Vi må dra nå.
Ok. Jeg tar en røyk, siden jeg alt er ute.
God natt, vennen.
La meg bomme en.
Mens faren din er her?
Stemmer, det. Ok. Vi ses.
God natt.
Jeg er glad for at du gjorde dette.
-Fikk deg ut, mener du? -Ja.
-Du må ha savnet dette stedet. -Det er ikke det.
Vi er ute på far-og-datter-eventyr. Jeg skal fortelle det til alle.
Håper ikke at Sedat sjekker rommet.
Han går nok ikke bare inn på andres rom uten videre.
Hvorfor skulle han det? Hvorfor?
Jeg stikker ikke av. Jeg har tre år igjen. Hvorfor skulle jeg rømme?
Vi drar tilbake før det rabler for deg.
Aldri i livet.
Du hadde ingen anelse om at de forlot huset?
Ingen.
Det fant jeg først ut etter avhøret.
Det er helt og holdent min feil. Det står jeg for.
Men vi dro så tidlig den dagen. Jeg var utslitt.
Jeg tror at jeg sovnet umiddelbart.
-Og forholdet hans til datteren? -Hun ble aldri komfortabel med ham.
Vi skjønte ikke hvorfor den gangen.
-Så fort han fant det ut, reagerte han. -Ja.
Gjorde ikke oppførselen hennes ham mistenksom?
Hun gjorde ikke noe mistenkelig.
Visste Nuriye at Apo tvang henne ut i prostitusjon?
Det visste hun.
Hun skjulte det for å forhindre at Musa klikket fullstendig.
Hvordan var moren din? Hvordan var livet deres sammen?
Jeg vet at jeg spør og graver. Du trenger ikke å svare, altså.
Du vet hvordan det var.
Jeg vet faktisk ikke hvordan det var.
Jeg kjente ikke Nihan så godt.
Hva mener du? Hun var kona di.
Du har rett.
-Hvorfor ser du sånn på meg? -Det er ingenting. Jeg liker det bare.
-Liker hva da? -Deg.
Siden du er datteren min, liksom.
Jeg er det, ikke sant?
Bare vent til jeg slipper ut.
Når jeg slipper ut, skal vi to alltid være sammen.
Lover du det?
Det lover jeg.
-Du lovte meg det. -Jeg sverger.
-En selfie? -Hæ?
Jeg skal ta et bilde av oss. For å vise vennene mine på skolen.
Hvorfor ikke? Hvem tar bildet?
-Jeg. -Ok.
-Alt ser så annerledes ut. -Når var du her sist?
Det er lenge siden. Jeg ble buret inne for 15 år siden.
Mye har endret seg siden.
Hvordan vet du det? Det er første gang du er her.
Jeg mener… Vennen mine fortalte om det.
-Jeg kommer godt overens med mamma. -Hva?
Jeg gjorde det før, da.
Husker du at du sprute meg om mamma da vi satt på trikken?
-Skal jeg fortelle om det? -Ja, gjerne.
Vi kom så godt overens før.
Hun jobbet på dagtid. Vi lagde middag sammen hver kveld.
Jeg kommer sent hjem. Jeg har ikke laget mat.
I kjøleskapet står restene fra i går.
Hun fortalte meg om dagen sin.
Hvem som var der, hva de gjorde…
Si noe, da!
Ser jeg ut som en saltstøtte?
Jeg fortalte om skoledagen.
-Vi elsket å lage mat sammen. -Jeg er ikke tjeneren din!
Vi var mer som venninner enn som mor og datter.
-Jeg skjønner. -Så spiste vi middag sammen.
Vi elsket å drikke te mens vi så på TV.
Vi så på favorittprogrammene våre tre dager i uka
og quizprogrammer de andre tre dagene. På søndager så vi film.
Noen søndager dro vi på kino.
Det var det beste jeg visste.
Vi kjøpte søtet popkorn. Noen ganger yoghurt.
Sånn som man får på kino.
Der de har oppi sjokolade, karamell, sukker og frukt…
Det er så deilig.
-Hold kjeft! -Du er gal!
-Drit og dra! -Drit og dra, din jævel!
-Du skal få se, ditt rasshøl! -Du er den eneste hora her!
-Bare vent og se! -Hold kjeft!
Jeg likte filmer best, mens mamma likte serier.
Hun elsket kjærlighetshistorier.
Jeg liker dem ikke. De varer og rekker. Det er latterlig. Jeg hater det.
Da liker jeg actionfilmer bedre. Eller thrillere.
Det var vel alt. Kan vi dra tilbake nå?
Én siste ting.
-La oss gå inn hvis du er kald. -Nei, det går fint.
-Har du vært her før? -Nei, det er første gang.
Dette stedet er gammelt. Det har vært her siden jeg var liten.
Ser du han fyren der inne?
-Med barten. -Ja.
Det er eieren. Han var her da jeg var barn.
Da jeg gikk på ungdomsskolen stakk jeg innom hver dag og kjøpte éclair.
Hver dag ba jeg pappa om penger til éclair.
Vel, vel.
En dag var jeg her, da.
Da så jeg Nuriye i døra.
Jeg måtte kjøpte til henne også.
På den tiden…
Ser du det første bordet? Det var der de pleide å ligge.
Jeg hadde bare råd til én. Jeg hadde ikke noe valg.
Hva? Stjal du den?
Ikke så høyt.
Jeg betalte for én, da.
Var du forelska i henne?
Hodestups.
Hvorfor gifta du deg ikke med henne i stedet?
Jeg ville jo det.
Men…
Men den kvelden jeg møtte moren din…
…så var jeg full.
Og så…
Så skjedde det ting mellom oss.
-Så… -Jeg skjønner. Ok.
Jeg er glad for at det skjedde.
Hvorfor det?
For da ble du født.
-Du er fortsatt forelska i henne, du. -I hvem? Nuriye?
Ja. Hun elsker deg også.
-Hvordan vet du det? -Det er åpenbart. Det skjønner alle.
-Vil du ikke at de skal se deg? -Da havner jeg i masse trøbbel.
Gå, du. Jeg tar bakveien.
Vi møtes bak femte hus etter kaféen.
-Ok. -Kom igjen.
Hei, vennen.
Hva skjer? Hvor kommer du fra så sent?
Ingensteds. Jeg besøkte en venn. Vi snakka litt. Nå skal jeg hjem.
Snakk litt med meg også, da. Hva sier du til det? Ikke?
-Så sent? -Ja.
Hvorfor ikke? Hvis du klarer det med andre…
Det er sent.
Det går fint. Bare en liten stund.
-Hva ville han? -Hvem? Haluk?
-"Haluk?" -Ja.
Han er like gammel som meg. Du burde bruke tiltaleform.
Si "bror", da.
Jeg kalte ham "herr Haluk", men han ba meg om å være uformell.
Ok. Dra hjem.
-Hvor skal du? -Dra hjem.
Det går bra. Jeg skal si "herr". Ikke start en krangel.
Vær så snill! Du havner i trøbbel. Jeg ber deg. Ikke gjør det.
Kom igjen.
Hør her.
Bruk bakgatene så mye som mulig.
-Ikke gå forbi kaféen. -Ok.
-Frem til jeg er tilbake. -Ok. Ikke bekymre deg.
I morgen tidlig
drar vi tilbake til Konye, mens du går tilbake til ditt vanlige liv.
Ligg lavt i tre år, bare.
Det er ikke lenge. Tiden flyr.
Innen da har du gått ut av skolen. Kanskje du skal studere videre.
Vi kan flytte, hvis du vil studere et annet sted.
Alle sammen.
Nuriye også.
Jeg skal finne meg en jobb. Jeg er jo tross alt bas.
Jeg tar to jobber om jeg må.
Jeg hjelper deg med å fullføre skolen.
Jeg trenger ikke mye selv.
Jeg trenger ikke noe mer.
Nuriye?
-Jeg så at dere dro. -Hva?
Jeg så at dere dro.
Vi besøkte venninnen hennes. Yonca insisterte.
Å ja.
-Sover hun? -Ja.
Vi setter oss.
-Du har klipt deg. -Ja, det har jeg.
Det var kortere, en gutteklipp, men jeg lot det vokse ut igjen.
Jeg liker å ha det kort.
Det er en stund siden, da.
-Jeg har ingen hårnål. For krøllete? -Nei.
Det er nydelig.
Takk.
Du skal få sove litt nå.
-Nuriye. -Ja?
Det er så mye jeg vil fortelle deg, men ordene strekker ikke til.
Jeg vet det.
Jeg får alltid den samme følelsen.
Hvilken følelse?
Jeg sperrer alt inne, siden jeg ikke kan snakke med deg.
-Og så… -Ja, hva skjer så?
Jeg sier det ikke. Du ler bare.
-Jeg vet ikke hva det er. -Jeg skal ikke le. Jeg er bare nysgjerrig.
-Lover du det? -Jeg lover.
Jeg skrev brev til deg.
-Jeg vet det. Du sendte meg mange brev. -Ikke dem…
Jeg sendte ikke alle.
-Hva mener du? -Jeg beholdt et for hvert brev jeg sendte.
Hvorfor det?
Jeg sendte dem bare ikke. Jeg mener…
Hvorfor? Var de ikke til meg?
-Gi meg dem, da. -Nei.
-Jeg vil lese dem. -Nei.
Les dem når du kommer tilbake.
Skrev du to hver gang? Du beholdt ett og sendte det… Herregud!
-Du lovte. -Jeg ler ikke.
-Du gjør det. -Nei.
Nå ler jeg.
Musa! Nå må vi dra.
Vi tar bussen, ikke sant, Nuriye?
Jeg har lånt min venns bil. Jeg kjører dere.
Jeg kjører Yonca videre etterpå. De kan ta farvel på terminalen.
-Fru Nebahat, da? -Naboens datter ser til henne.
İremnaz kan ta seg av henne. Hun kommer snart.
-Da venter jeg utenfor. -Ok.
Hallo? Nafiz.
God morgen.
Jeg er på jobb.
Hva?
De satte meg bare til jobben. Derfor kunne jeg ikke ta telefonen.
Hør her.
Jeg hører at du har sendt folk siden jeg ikke svarte.
Det er ikke greit.
Jeg er klar.
Musa.
-Går det bra med deg? -Det gjør det. Det går fint.
-Vi er tidlig ute. Ikke sant, Nuriye? -Da venter vi bare der borte.
Greit.
Bare gå.
-Jeg kjøper litt te. Vil du ha? -Gjerne.
Ta vare på deg selv.
Ok. Du også.
Husker du hva vi snakka om på trammen i går?
Jeg prøvde å be om unnskyldning, men jeg klarte det ikke.
Å?
-Siden vi har tid… -Det går bra. Jeg forstår.
-Du behøver ikke å gjøre det. -Jo, jeg gjør det.
Du behøver ikke å lytte.
Jeg sier det ikke for din del, uansett.
En venn i fengsel fortalte meg en historie om sønnen.
Ikke en liten gutt, da. En tenåring.
Han sa at han var impulsiv.
Han havna alltid i trøbbel.
Osman var livredd for at noe skulle skje med ham.
Men så sa han…
"Hør her. Ungen, ungen din…"
"De føder på sykehuset og så gir den til deg."
"Og så sier de…
…'Hold liv i den.'"
"Det er målet ditt."
Den må leve før du kan kalle deg far.
Ellers har det å være mann ingen verdi.
Klarer du ikke å ta deg av ungen din…
…om du ikke kan beskytte dem, er du egentlig en mann, da?
Jeg kunne ikke være til stede i ditt liv.
Hvem vet hva du gjennomgikk uten å ha noen å snakke med.
Hvem vet hvor mange rasshøl, idioter og drittsekker du har møtt på.
Hvem vet hva de ba deg om å gjøre, siden du ikke hadde noen far.
Men du har forsvart deg mot dem som best du kunne.
Du var redd. Så redd du var.
Men du kunne ikke si det til noen.
Musa.
Gutten min.
Gutten min!
-Er det virkelig deg? -Ja, det er det!
Jeg er her, mamma. Jeg er her, vakre mamma.
-Musa. -Mamma.
Besteforeldrene dine ville ikke ha deg.
De sendte deg til din far, som trodde at du var død.
Det var da du fant ut at faren din satt i fengsel.
Det går fint. Du er jo her nå, ikke sant?
Min vakre mor!
Du stolte på at jeg skulle ta meg av henne, men jeg sviktet.
Det er derfor du er her, ikke sant?
Hva…
Hva mener du, mor?
Yonca.
Barnebarnet mitt. Yonca.
-Yonca. -Hva?
Se på meg. Hva skjedde med henne? Hva skjedde, mor?
Se på meg, mor. Hva skjedde med Yonca?
Du er en fin jente. Tusen takk.
For hva da?
Hva heter du?
Engelen min.
Mitt nydelige barnebarn. Du er så vakker, du.
Du er ikke datteren min. Hva heter du?
Hva snakker du om, Musa?
Hva er det du sier? Ikke vær dum.
Musa!
-Du kan dra, vennen. -Musa.
Musa.
Det går fint, vennen. Bare dra, du.
-Ro deg ned, for Guds skyld. -Dette er ikke greit.
Slutt å gråte. Det går fint.
-Ro deg ned, Musa. -Ikke gråt. Dra, du.
Nå er du bare dum. Vi får sette oss på bussen.
Hun er ikke datteren min, Sedat.
Hva er det du snakker om? Selvfølgelig er hun det!
Du har ikke sett henne på 15 år. Det er greit å være nervøs. Vi går.
-Si hvor datteren min er. -Det er ikke som du tror.
Noe fælt har skjedd. Fortell meg hvor hun er, Nuriye.
Slipp henne, Musa.
-Det går fint. -Hvor er datteren min? Si det, Nuriye!
Bare si det!
Hun er datteren din.
-Det går fint. -Hun er ikke det.
Hvor er datteren min, Nuriye?
Hva snakker han om, Nuriye?
Snakker han sant?
Fortell meg det.
Yonca!
Lille vennen min.
Yonca åpnet seg aldri for oss da hun kom hit.
Jeg skrev og fortalte om det.
Hun hadde ikke snakket på lenge.
Nebahat forgudet henne, da.
Hun var overlykkelig, som om du skulle ha vært tilbake.
Men du vet hvor uberegnelig hun kan bli.
Det påvirket henne voldsomt.
Jeg tok et bilde av henne og rammet det inn.
Slik at Nebahat kan huske henne.
Jeg gjemte det rett før du kom.
Hun fant det, åpenbart. Jeg sjekket ikke igjen.
For en idiot jeg er.
Ingenting var noen gang nok for henne, Musa.
Vi fortalte henne at du levde, at du var i fengsel.
Hun sa at hun ikke hadde noen far.
Hun hadde litt av et temperament. Hun var alltid sint.
Jeg klarte ikke å overbevise henne om å gå på skolen. Det ville hun ikke.
Og så…
Så møtte hun en narkis i nabolaget.
Narkisen solgte dop til henne, sa at hun kunne glemme problemene sine.
Lærte henne å bruke det også.
Innen jeg la merke til det, var hun allerede misbruker.
Skaden var skjedd.
Ingenting fungerte, Musa. Jeg straffet henne. Låste henne inne.
Jeg sverger. Jeg prøvde alt.
Hun hadde opparbeidet seg gjeld også.
Apo ville at hun skulle selge. Jeg sa nei.
Jeg sa at jeg kunne gjøre det i stedet.
Det avslo han.
Han ba meg om å ikke bekymre meg.
Hun måtte bare selge dop, ikke noe annet.
Musa.
Jeg ber deg, Musa. Vær så snill. Jeg gjorde alt for din skyld. Jeg sverger.
Jeg ba alle i nabolaget om å ikke fortelle deg noe.
Fortell, Nuriye.
En kveld dro hun ut for å lange.
Hun kom ikke tilbake.
Jeg ventet på henne hver kveld. Jeg sverger.
Men den kvelden sovnet jeg.
Det må ha vært djevelens verk.
Hun var død da jeg fant henne.
Ingen hadde sett til henne.
Ingen av de rasshølene hadde tatt seg bryet.
-Hvordan skjedde det? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke. Jeg sverger, jeg prøvde å finne ut av det.
Det klarte jeg ikke.
Apo sa at nok var nok. Han ba meg gi slipp på det.
Jeg sa at han måtte begrave henne uten å fortelle det til noen.
Hvorfor?
Slik at du aldri fant det ut.
Hadde du funnet det ut, hadde politiet blitt involvert.
Jeg fryktet at du aldri ville komme ut av fengsel.
Men Apo holdt sitt ord.
Kommunen, politiet… Ingen ble innblandet.
Vi gravla henne i all hemmelighet.
Jeg gjorde alt riktig, Musa.
Han fant ut at noe var galt.
Han forsto at Apo tvang datteren hans ut i prostitusjon.
Jenta ble skremt og stakk av. Siden har ingen sett henne.
Musa gikk bort til deg og angrep deg, helt ut av det blå.
Så…
Han gikk rett bort til deg og skallet deg ned.
Du var omtåket.
Først tok han pistolen din, og så slo han deg bevisstløs med den.
Sitat fra din offisielle forklaring:
"Han var borte da jeg kom til meg selv igjen.
Jeg fant ut hva han gjorde etter det skjedde."
Det stemmer.
Ikke gjør det.
La oss sette oss på bussen og dra.
-Musa. -Musa!
Slipp meg.
Ikke gjør det.
Slipp.
Jeg bønnfaller deg. Ikke gjør det!
Ikke gå.
Du får enten skyte meg eller flytte deg.
Er det noe du vil legge til?
Nei.
Du ante ikke hvor han dro eller hva han skulle gjøre.
Nettopp.
Gutten min. Ikke gjør dette.
-Musa! -Du…
Ta denne.
Takk.
Musa!
Dette er suspekt.
Hva mener du?
Han gjorde tilsynelatende dette fordi de tvang datteren hans,
men vi har ingen bevis. Dette er alt vi har.
Nuriye Çataklıs forklaring..
Datteren, Yonca Solak, er savnet.
Hun forsvant etter hendelsen. Det er som om hun aldri har eksistert.
Du ville pensjonere deg rett før dette,
siden datteren din skulle gifte seg i Roma.
Brudgommen er rik. Veldig.
Men som du nevnte,
så har du ditt ansvar som brudens far.
Er det noe du prøver å antyde? Jeg forstår ikke.
Jeg antyder ingenting.
Ingenting av dette henger sammen. Jeg venter på forklaringen din.
Du sto midt i kriminalitetens pøl, og så snakker du om pensjon og bryllup.
Hva er greia?
Jeg sier jo det. Hva har bonusen min med min datters bryllup å gjøre?
Hva? Mye, åpenbart.
-Det du sier, er… -Hold kjeft!
Dette er en del av etterforskningen nå.
Du kan ikke si at det er personlig, og så er det over! Bare si det!
Si det!
Jeg har gjeld.
Mye mer enn jeg kan betjene.
Jeg har bare én datter. Jeg har gitt henne alt hun ville ha.
Jeg har gjort alt i min makt for henne.
Det var feil et feiltrinn.
Vi forsto ikke hva hun ville. Visste ikke hva vi skulle gjøre.
Hun ville studere på universitetet. Hun var helt oppsatt på tanken.
Men hun studerte aldri. Hun skulle ha gjort det, hvis hun ville det.
Hun kom ikke inn noe sted. Hun var helt knust.
Men hun er jo datteren min.
Jeg syntes synd på henne, så jeg fikk henne inn på privatskole i Ankara.
Jeg fant et internat også.
Jeg er bare fengselsbetjent.
-Har du barn? -Det har jeg.
-Ja. -Da vet du hvordan det er.
Da er budsjettet stramt.
Jeg måtte betale for undervisning, internat og levekostnader for henne.
Jeg begynte å jobbe som taxisjåfør i et område med klubber.
Det gikk jo en stund, da.
Vi lånte. Prøvde å bruke mindre penger. Klarte å betjene små lån.
Så kom sisteåret.
Hun møtte ham da. De ble forelsket.
De bestemte seg for å gifte seg.
Som sagt, så har han gode forbindelser. Foreldrene er rike, viktige mennesker.
Hun fortalte ham ikke at jeg var fengselsbetjent.
Hun skammet seg åpenbart over det.
Hun forlot internatet og leide en leilighet.
Hun kjøpte møbler.
Hun vil ikke at han skal se henne på en buss. Hun kjøper bruktbil.
Hun tar opp lån i banken og signerer papirene.
Vel…
Det var ingen utvei.
Det var allerede for sent da hun fortalte oss det.
Heldigvis klarte jeg å gjøre opp gjelden hennes i Ankara.
Men vår egen gjeld står fortsatt ubetalt.
Vårt eneste håp er pensjonsbonusen min.
Det er alt.
-Hvem var hun? -Hvem? Jenta?
Moren hennes og jeg jobber i butikken sammen.
Faren hennes forlot dem da hun bare var et år gammel.
Hun venter fortsatt på ham.
Fortell meg om henne.
-Om hvem? -Yonca.
Datteren min.
-Du traff henne. -Hva kan jeg si, Musa?
Hvorfor er du sånn? Hvorfor gjør du dette mot meg?
Kan du ikke vise noen nåde?
Jeg gjorde alt dette for å skåne deg.
Betyr jeg ingenting for deg, Musa?
"Gi meg all din kjærlighet."
-Hva? -Musikkvideoen.
Sangen, mener jeg…
"Gi meg all din kjærlighet." Som Tarkan synger.
Hun sang alltid den sangen.
-Hva mener du? -Hun sang den sangen hele tiden.
"Gi meg all din kjærlighet."
-Det er Tarkan som synger? -Ja, kjenner du til den?
-Den har jeg aldri hørt om. -Det er en fin sang.
Videoen er fin også.
Det er den sikkert.
Helt sikkert.
Vent her.
Hold deg inne i kveld.
Hvorfor dro du til konditoriet?
Betalte du for éclairen?
-Gjorde du det? -Kom deg ut.
Nei, jeg vil ikke gå.
-Kom deg ut. -Nei, sa jeg.
Ikke gjør dette, Musa!
-Kom deg ut! -Greit! Jeg skal det!
Kom igjen! Det er Apo!
-Velkommen, sjef. -Velkommen.
Takk.
Jeg vil også ha baklava.
-Vær så snill. -Kan vi også få?
Musa?
Ikke gjør det! Ikke!
Faen!
Løp, Ali!
-Løp! Kom igjen! -Hva f…
Hvorfor gjør du dette?
Hva faen, Musa? Hva gjør du?
Jeg er kommet for å hevne datteren min, Kemal.
Skyt ham, for faen!
Jeg forstår at alle dere var involvert.
-Hva faen? -Jeg vet ikke.
Det er noen som skyter.
-Finn jævelen, Kaya. -Skal bli.
Få vekk ungene. Skynd dere!
Hva faen, din jævel…
-Musa! -Er det ham?
-Han er gal! -Legg den ned! Jeg dreper deg!
Dere satt bare og så på at datteren min døde.
Dere bare så på at hun døde. Stemmer ikke det?
Løp!
Greit. Da avslutter vi avhøret.
-Er dere ferdige? -Ja.
Takk.
Forresten.
Politiet glemte å få underskriften din på forklaringen du ga dem.
Bare signer her, helt bakerst.
-Her? -Ja.
MISTENKTFORKLARING SAVNET BARN
NAVN: YONCA SOLAK FARS NAVN: MUSA
Det er ikke vårt bryllup i det hele tatt.
De tok seg ikke engang bryet med å be om min velsignelse.
Unnskyld?
Husker du det ikke?
Du sa: "Det er ditt bryllup også." Jeg sier at det ikke er det.
Hun skammet seg alltid over oss.
De tok meg aldri på alvor.
Hun vil nok ombestemme seg, Sedat.
-Ikke vær opprørt… -Musas datter er død.
Hun døde for lenge siden.
Nuriye arrangerte alt dette fordi hun visste at han ville gjøre dette.
Hun ville ikke at den hun elsket skulle gjøre det han gjorde.
Murat. Ayhan.
Kom igjen.
Kom igjen, din jævel.
Kom og få det som venter på deg.
Din jævel!
Stopp, Musa! Nå holder det!
Ikke rør deg! Jeg skyter! Jeg sverger!
Hvem tror du at du er?
Hvem er det du vil ta?
Her kommer du til nabolaget vårt og løsner skudd.
Det er meg du er ute etter?
Du har misforstått alt, Musa. Du har misforstått alt.
Bare ro deg ned. La oss snakke sammen.
Ingen av oss gjorde noe mot datteren din.
Hør her, Musa.
Se på meg.
Jeg legger ned pistolen.
Hør på meg. La oss snakke sammen.
Jeg passet på henne.
Du må tro meg. Jeg sverger.
Hør her.
Hele nabolaget sulter om du dreper meg, også din mor og Nuriye.
Musa.
Hør her. Det som skjedde, var…
Jeg skal gjøre deg rik. Du kan få det du vil ha.
Hva vil du ha? Jeg har massevis av penger. Massevis.
Du vil ikke tro det. Det er vilt.
Musa.
Si noe, da!
Snakk! Faen ta deg, mann! Snakk, for faen!
Hør her.
Du trenger ikke å tilbringe én dag i fengsel for dette.
Ingen vitner mot deg.
Jeg skal gjøre deg søkkrik når du har sonet ferdig dommen du har nå.
Si noe. For faen… Si noe!
Jeg ga henne alt hun trengte.
Hele historien…
Den vi fortalte til deg og politiet…
Nuriye og jeg kokte den i hop slik at jeg kunne få bonusen min.
Avhøret var over. Hvorfor bestemte du deg for å tilstå?
Jeg tror vel bare at jeg skjemmes over meg selv, akkurat som datteren min gjør.
Til syvende og sist…
…så er det ei jente som ikke får noen grav…
…bare fordi noen skal få pensjonsbonusen sin.
En mann som kan stå for det,
er allerede død innvendig.
Ikke sant, politiinspektør?
Nuriye vet hvor hun er gravlagt.
VI SKYTER EN AV TRE SOM BER OM GRATIS TE
P.S. TO HAR ALT SPURT I DAG
Unnskyld.
Musa Solak!
Legg ned pistolen og overgi deg! Du er omringet!
Overgi deg umiddelbart, Musa Solek!
Angrer du på noe?
Det gjør jeg.
Jeg angrer på…
…at jeg ikke var modig nok til…
…å bli med Musa den dagen.
Det angrer jeg på.
Er vi ferdige?
Ja.
Ta vare på deg selv.
De holder deg oppdatert.
Takk.
Overgi deg, Musa!
Du er omringet!
Legg ned pistolen.
Overgi deg!
Dette er siste advarsel. Legg ned pistolen!
Nok er nok, Musa!
Det er over! Bare gjør det!
Legg ned pistolen!
Overgi deg, Musa!
Nei! Slutt! Vær så snill!
Ikke gjør det!
Ikke dø! Vær så snill!
Vær så snill!
Jeg heter Leyla. Hører du? Leyla.
Datteren min…
BACHELOR I JUS
Jeg er så vant til det. Hva skulle jeg gjort uten deg?
Uten meg? Ikke si det!
Så lett blir du ikke kvitt meg, fru Gülendam.
Greit.
Jeg har mye å gjøre.
De tilbød meg jobb i selskapet der jeg har vært trainee.
-Å? -Så flott!
-Jeg er så glad på dine vegne! -Vi får se.
Hva skal det bety? Det er vanskelig å få jobb for tiden.
Bare ta det som de tilbyr deg.
De gir aldri slipp på deg.
-Det er ikke sånn. -Jo.
-Han har alt tatt vitnemålet mitt. -Det henger på veggen. Fint.
-Jeg får ingen jobb uten det. -Vi beholder det.
Skal vi ta en skål for henne?
-Ja, det gjør vi. -Ja.
-Jeg ønsker deg alt hell og lykke. -Skål for det.
Måtte Gud velsigne deg.
Skål for pappa.
Jeg kjente ham bare i én dag.
Men jeg har ham å takke for alt dette.
-Jeg håper jeg viser meg verdig. -Selvsagt gjør du det, vennen min.
-Jeg henter desserten jeg kjøpte. -Greit.
Skål for Musa.
Her har vi deilig tulumba.
-Ikke gjør det! -Så stor den er.
Sett bort bollen. Jeg vet at Leyla liker tulumba.0
Han lager de beste. Dere har nok aldri smakt maken før.
-Tusen takk. -Eier du ikke manerer?
Det går fint.
Nuriye liker nok ikke at vi serverer det sånn.
-Hvorfor det? -Gi deg!
-Hvorfor skulle jeg det? -Nuriye kjenner oss.
-Men… -Jeg er ingen fremmed.
-Hugg innpå. -Det er favorittdesserten.
-Er det det? Det visste jeg ikke. -Jeg sverger.
-Jeg vet bare at Leyla liker det. -Jeg også.
Jeg bestilte…
-Så deilig. -…for en uke siden.
Han er så populær.
-Kjøp mer når du får din første lønn. -Den beste i Konya.
Bestemor lagde det til høytidene.
Mamma lagde en dessert, ikke tulumba, men den liknet.
-Det var deilig. -Det husker jeg.
-Hun pyntet med noe oppå. -Dadler.
TIL ZEYTİNKÖY…
Tekst: Fredrik Island Gustavsen