Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ваше ім'я?
Седат Юджель.
Професія?
Я працюю тюремний наглядачем у Коньї 29 років.
Пане Седате, це не допит.
Як ви знаєте, цим займається поліція.
Вас інтерв'юють стосовно вашої поведінки
в межах розслідування Міністерства юстиції.
Але це може призвести до того, що вас судитимуть.
Вас можуть відсторонити, і ви втратите право на пенсію
разом з усіма іншими правами, які ви отримали під час служби.
Я знаю.
Добре.
Тоді розпочнімо.
У день інциденту, тобто 25-го квітня 2018 року,
ув'язнений був під вашим наглядом?
Так.
Спотіфай.
-Що? -Спотіфай.
«Спотіфай»?
Спотіфай, мужик.
Знаєш, як спотикач?
Ага. І що з ним?
Це…
Завдяки цьому додатку можна слухати музику онлайн.
Підлітки його люблять.
-Це безкоштовно? -Так.
Інтернет не безкоштовний.
Не думай про це. Просто застосувати додаток, так?
Як мені це зробити?
Ти колись грав відеоігри в інтернеті?
-У кіберкафе. -Добре.
Знаєш, коли клацаєш на іконку, і гра запускається?
-Так? -Це так само.
Натискаєш, і він запускається.
Як мої шрами від леза.
Три лінії на зеленому тлі.
Точно такий на вигляд.
Він має когось на стороні.
Вже місяць не приходить додому раніше 2:00.
Хто? Твій батько?
Ні, дідусь!
Ти мене взагалі слухаєш? Я ж щось розповідаю.
Вдома одне лайно.
Принаймні в тебе є батько.
І є я.
Люба, всі знають, що в тебе нема батька.
Припини.
-Куди ти? -Треба покурити.
-Ти не хочеш? -Ні. Йди сама.
До речі,
він повертається за кілька днів, максимум тиждень.
-Хто? Твій батько? -Ні, дідусь!
Круто. Познайом нас.
Не можу. Як це? Він залишиться лише на ніч.
Невже?
Гаразд.
Ми ж сусіди. Хочу побачити його хоча б на на п'ять хвилин.
Що скажеш?
Годі тобі. Ти ж не дурна.
Він приїде всього на одну ніч.
Мені що, змушувати його зустрічатися з моїми друзями?
Увійдіть.
Ви викликали мене, пане.
Так, Седате.
В'язень просить про відпустку. Муса Солак.
Він поїде на день додому під твоїм наглядом наступного тижня.
-Добре, але ж ви знаєте, я хочу на пенсію. -Знаю. Все буде добре.
Не хвилюйся. Він спокійний. У нього вагома причина.
Ви поїдете 24-го і проведете там день.
Повернетеся наступного дня до вечірньої зорі.
Моя донька повертається з Італії.
Седате!
Все й так складно. Не створюйте зайвих проблем.
Добре, пане. Пробачте. Я поїду.
Бехчет покриє всі витрати.
І привезіть його швидше, якщо зможете.
Звісно, пане Фаруку.
-Дозвольте йти. -Уперед.
Привіт, мала!
Вже й не вітаєшся?
Я тебе не побачила. Я б…
Так?
Я б привіталася.
Правда?
Мені треба йти. Я вже запізнююся.
Гаразд. Іди тоді.
Я все одно тебе знайду.
Ти була тоді дуже мала.
Тобто…
Я не можу.
Вітаю, Йондже. Як ти, люба?
Ти так виросла.
Лайно.
Привіт, Йондже. Ти вже звикла тут?
Ти тут народилася.
Не хвилюйся.
Я повернуся, не встигнеш оком повести.
Якщо їй не начхати, чи ти взагалі повернешся.
Привіт, Йондже.
Мене звати Муса.
Я твій батько.
Смачного.
-Дякую. -Дякую.
Він говорив щось підозріле?
Щось, що б вказувало на його наміри?
Ні.
Він нічого такого не говорив.
Але був дуже радісний.
-Бо мав зустрітися з донькою? -Так.
Він не бачив її 14 років. Тому він і попросив відпустку.
-Навіщо чекати 14 років? -Його жінка не дозволяла їм зустрітися.
Сказала їй, що Муса загинув.
Ось тому.
Вона ніколи не дозволяла їй приїздити чи писати йому.
То чому ж тепер дозволила?
Не дозволила.
Вона померла.
Як це?
Автомобільна аварія.
І що?
І її мусили взяти до себе батьки матері.
Але вони її не хотіли.
І віддали дівчину матері Муси.
У його матері важкий Альцгеймер.
І…
Тому він раптом і попросив про відпустку.
Ти не її бачив навіть на фотографії?
Ні. Вона не присилала.
Вони були в Анталії?
Ні. Коли мене посадили, вона поїхала в Урфу до свого батька.
Я слав листи.
Дзвонив теж, але…
Що сталося?
Нічого.
Звідки тоді в тебе це фото?
Наша сусідка, Нуріє, прислала його.
Благослови її Бог.
У нас нікого нема. Вона завжди про нас дбала.
Вона прислала знімок три чи чотири дні тому.
Раніше вона не хотіла.
-У вас є діти? -Так.
Донька.
-Їй 25. -Як добре. Благослови її Бог.
-Амінь. І твою теж. -Амінь.
Мусо…
чому твоя померла дружина
була на тебе така зла?
Що сталося?
Ми, пане…
Вона завагітніла. Тому ми одружилися.
Я був п'яний і…
Я був дурний.
Подивися на свою дитину востаннє!
Хай тобі грець, Мусо!
Я насправді мав іншу…
Ми одне одного й не знали.
Наробили помилок.
-Поліція знає про це місце? -Звісно, знає.
Краще тут не затримуватися.
-Це Еліф. Я лише… -Пане.
Секунду.
Ало?
Так, люба?
Все гаразд.
Ти як?
Я в Анталії, люба.
Вони відправили мене сюди на день.
Я повернуся завтра.
Що?
Усі приготування…
Так не годиться. Твоя мати буде в розпачі.
Що ще вона скаже по телефону? Вона просто не хоче тебе засмучувати.
Що?
Не чини так з нами, люба.
Не треба.
Ми недостатньо страждали через тебе?
Це занадто, Еліф!
Слухай… Ало?
-Що сталося? -Нічого.
Діти.
Прийшли, пане.
-З приїздом, Мусо. -Радий тебе бачити, Нуріє.
Пан Седат.
-З приїздом. -Дякую, люба.
Він із в'язниці.
Ясно. Ласкаво просимо.
Ще раз з приїздом.
-Відчепися! Відпусти! -Ходи сюди!
-Клянуся, я… -Відпусти мене!
Просто відчепися!
Я почекаю тут, Мусо.
В жодному разі. Стіл накрито. Заходьте.
Не варто було.
Прошу, пане.
-Заходьте. -Гаразд.
-Де мама? -Вона всередині.
Мамо!
Моя прекрасна мамо!
Ти виглядала свого сина у вікно?
Хто це?
Чому ти сказав, що ти мій син?
Це я, мамо.
Що ти робиш у моєму домі?
Хто це такі, люба?
Це я, мамо. Муса. Ти не впізнаєш рідного сина?
Муса?
Не сміши мене.
У нас була сусідка Іксан.
Її чоловіка звали Рамазан.
Ти пам'ятаєш Рамазана?
Звичайно, пам'ятаю.
Рамазан важко хворів.
Цікаво, чи він вилікувався.
Він здоровий, мамо. Не хвилюйся.
-Це правда? -Так.
Рада це чути.
Він сказав: «Хай тітка Небахат не хвилюється».
Як я можу не хвилюватися?
Давайте. Вам треба відпочити.
-Що? -Давайте. Ви втомилися.
-Я втомилася. -Ходімо.
-Трохи подрімаєте. -Іду.
Хто ці чоловіки?
-Вижени їх. -Звичайно, пані.
-Не хвилюйтеся. -Треба поспати.
Добре.
Просто полежіть трохи.
Це дуже важка хвороба.
Поможи їй Бог.
Дякую за ваші слова, пане.
Сідайте, будь ласка.
-Все гаразд. -Ну ж бо.
-Нуріє. -Так?
Вона завжди така?
Завжди не при собі?
Лікар сказав, усе може бути.
Ясно.
Але ж вона не знає. Живе своїм життям.
Ви, мабуть, голодні. Стіл уже накрито.
-Дякую. -Прошу, пане.
Добре.
Нуріє…
Вона в школі. У неї важливий іспит.
Прийде відразу після нього.
-Ну ж бо. -Добре.
ПАНІ АЙШЕНУР З БАНКУ
Чому вас відволік
той телефонний дзвінок?
Я…
Я був засмучений, бо моя донька скасувала свій візит.
Мабуть тому.
Чому скасувала?
Якщо коротко…
Її чоловік з багатої родини.
Це важливі люди із зв'язками.
Вони живуть в Італії.
Наша донька теж.
Вони мали приїхати в Стамбул на тиждень.
І зупинитися в нас на кілька днів.
Ми, звісно, приготувалися.
Потім у них з'явилися інші справи, і…
Врешті цього не трапилося. Вони не приїхали.
Тому я був трохи засмучений.
От і все.
Багатий зять, кажете.
Те, що вони багаті, не означає, що я не виконую своїх обов'язків.
Я завжди роблю те, що повинен.
Але ж вам не доведеться платити за весілля і все решта.
Безумовно.
Вам не подобається?
Подобається.
Смачно.
Я можу принести щось інше.
Ні. Ви чудово готуєте. Все смачне.
- Пригощайтеся. - Апетиту нема.
Це через то дзвінок?
Ні.
Піду покурю.
- Смачного. - Дякую, пане.
Привіт, люба. Вітаю. Заходь.
Ну ж бо, заходь.
Заходь. Не стій там.
Привіт, Йонджо.
Я Муса.
Я знаю.
Чекай.
Я зробив це для тебе.
Може, покладеш туди якесь фото.
Дякую.
Давай поїмо. Ти, мабуть, голодна.
-Помираю з голоду. -Тоді ходи.
Ні, шефе.
Схоже на те, але хто його знає.
Звісно.
Ви будете ввечері?
Добре, шефе, але…
Але він був тут сьогодні, і…
-Гаразд, шефе. -Заткнися, недоумку.
Добре. Просто кажу.
До вечора.
До зустрічі.
Клятий виродок!
Перевіряє щодесять хвилин, а тобі щось треба — дуля з маком.
-Принеси мені кави. -Зараз.
Коли я служив у армії,
у мене був багатий друг.
Одного разу він сказав:
«Мусо, ти міг подумати,
що горнятко кави може бути розкішшю».
Ми довго сміялися.
Вчишся цінувати речі в армії.
Так само у в'язниці.
Як школа?
Добре.
Чудово.
Це…
Знаєш, це непросто –
зустрітися вперше.
Я лише…
Знаєш…
Тобі буде 18 через два роки.
Вирішив зустрітися з тобою, поки не пізно.
Я не міг зарадити тому, що сталося,
але воно сталося.
Все гаразд.
Ні, це не так.
Що ти робиш?
Зачекай.
-На кого ти дивишся? -Ні на кого.
-Хто це? -Ніхто.
Це Муса і Йонджа.
-Муса тут? -Так, він тут.
-Де він? -Він на на веранді.
Вам треба поїсти.
Я відведу вас до нього потім.
Хто ще, ти сказала?
Йонджа.
Твоя онучка з ним.
Йонджа.
-Йонджа! -Добре. Давайте просто…
-Йонджа! Моя дитинка! -Заспокойтеся.
-Годі. В чому річ? -Моя дитинка!
Все добре.
-Моя дитинка! -Вставайте. Ходіть сюди.
Сьогодні був важкий день. Усе добре. Ходіть.
Слухай, люба. Тут складно залишитися порядною людиною.
Ти маєш бути обережною.
Мусиш потурбуватися про себе.
Ми поїдемо звідси, щойно я вийду.
Ми тут не лишимося.
Добре?
Добре.
Звісно, спитав. Але я не можу постійно питати.
Ґюлендам, я не можу щодня питати.
Це їх дратуватиме.
Чому? Чому не можна спитати про твій пенсійний бонус?
Ти не розумієш, як це працює.
Спочатку це мають схвалити бухгалтер і директор в'язниці.
Я не можу питати їх 50 разів у день. Вони пащекуватимуть про мене.
Про що тут пащекувати?
Їм про себе треба думати.
Як і кожній людині.
-Седате. -Так? Що?
Пам'ятаєш Нафіза? Кравця.
Його хлопець на побігеньках приходив зранку.
Сказав, Нафіз хоче з тобою поговорити.
Навіщо йому присилати людей?
-Наволоч. -Сказав, ти не відповідаєш на дзвінки.
Ти позичив гроші в цього лихваря?
Навіщо мені це?
Я не міг відповісти на дзвінок. Я на службі.
Він дзвонив лише двічі.
Не турбуйся. Я перетелефоную йому.
Все буде добре.
Ґюлендам, тобі дзвонила Еліф?
Ні. Вони не приїдуть.
Каструля на плиті.
Добре. Я поверну в'язня і завтра буду вдома.
-Дзвони, якщо щось треба. -Добре.
У них немає часу.
Вони подорожують, лише коли чоловік у відпустці.
-Я можу приготувати салат. -Не треба.
Я не дуже вмію.
-Ви серйозно? -Цілком.
-Нуріє. -Так?
Якийсь хлопець витріщався на нас біля кафе.
Це було дивно.
Не хвилюйтеся. Це дурниці.
Ні. Він дивився так, наче хотів… Я добре читаю людей.
-Нуріє. -Так?
Коли вони поїдуть?
Ми їдемо завтра рано вранці.
Добре? Не хвилюйся.
Пане…
Вона питає, бо скучила за татом.
Дівчина не виказувала ознак травми?
Не виказувала.
Вона не робила нічого підозрілого.
Ви голодні?
Ні, не голодний. Дякую.
-Я щось замовлю. А ти? -Я теж голодний.
Що хочеш?
Не знаю. А ти? Візьми мені те саме.
Фрикадельки, піту, шаурму…
-Фрикадельки. -Добре.
Піду за фрикадельками.
Знаєш що? Я хочу шаурму.
Добре. Одну? Чи більше?
Одну.
Іхсане.
-Так, пане? -Я піду замовлю щось поїсти.
-У мене питання. -Питайте.
Фрикадельки і…
Ви на цьому розумієтеся. Чи зможу я скоро вийти на пенсію?
-Айран? -Так.
-Коли ви хочете? -Весілля, здається, п'ятого червня.
Мені потрібен мій пенсійний бонус.
Це навряд чи.
Так?
Це прислала поліція. Вони забули про підпис.
Я так і думав, але…
Ви сказали «здається».
Перепрошую?
Ви сказали «здається», наче дізналися про це не відразу.
Ви ж його влаштовуєте.
-Я сказав «здається»? -Так.
Я просто так висловився.
Бо весілля п'ятого червня.
Що ти робиш у моїй кімнаті?
-Що? -Йди звідси.
-Хто ти? -Все добре.
Він не чужий, тьотю.
Я його знаю.
-Що? -Я його знаю.
Ти водиш сюди чоловіків, шльондро?
Не треба. Не кажіть так.
Я б ніколи не привела чоловіка у ваш дім.
Я буду в домі.
Вимітайся.
-Не хочу, щоб він тут був. Хто це? -Я прожену його.
-Зроби це. -Добре.
Я його не знаю.
-Він нишпорив тут. -Добре. Все гаразд, тьотю.
Ну то як ти, Мусо.
Добре.
Чекаю, коли випустять. Це вже скоро.
Так.
Апо все питає про тебе. Ми наглядаємо за будинком. Не хвилюйся.
Дякую. Благослови вас Бог.
-Як бізнес Апо? -Дуже виріс.
Більше пів мільйона прибутку. Туристи теж купують.
Пів мільйона?
Так, але щобільший бізнес, то більше проблем.
Більші витрати.
Яка різниця, якщо прибуток пів мільйона?
Лише минулого року арештували 84 людини.
За один рік.
Мусимо дбати про них. Не забувай.
Поліція конфіскувала
приблизно 2,5 тонни трави і 100 кг кокаїну.
Прибрали до кишені 240 000 пігулок.
Ти ж не скажеш постачальнику: «Вибач, копи обібрали».
-Так? -Так.
Так.
Пішло воно все в дупу.
Апо захоче, щоб ти йому допомагав, коли вийдеш.
Побачимо.
Мені й раніше цього не треба було, сподіваюся, так буде далі.
Звісно, брате.
Я знаю, що не треба.
Просто ти потрібен нам.
-Він досі тут живе? -Ні.
Купив гарний дім у Ларі.
Але щовечора заїжджає.
Чому?
За грошима.
Халюк займається кафе.
Він щодня після вечірньої молитви забирає гроші.
Там хтось є?
Кадіре…
я не хочу, щоб він мене бачив.
-Подбай про мою сім'ю. -Звичайно.
-Не треба. -Прошу.
У мене є гроші.
Добре?
Передавай усім привіт.
Так холодно.
-Так. Що це за погода? -Знаю.
-Хай Бог береже. -Амінь.
-Дякую. -Заходь.
Вітаю.
Вітаю, шефе.
-Є новини? -Ми його більше не бачили.
Він не виходив з будинку.
На вигляд смачно.
-Відкривай уже. -Я хочу баклаву!
-Баклава! -Дай трохи дітям.
-Нуріє там? -Так. Вона теж не виходила з будинку.
Де Кадір?
Пішов поговорити з ним по обіді. Ще не вертався.
Що це за неподобство?
Навіщо давати відпустку, коли йому ще три роки лишилося?
Муса нічого не знає, так?
Ні, шефе. Жодних проблем.
Ми б уже знали, якби щось було.
Кадір мені потім дзвонив і казав, що все добре.
Бовдур! Чому ти мені не сказав? Тільки, що він не вертався!
Не знаю чому. Ви не казали…
Бо ти думаєш лише про потку!
Довбаний…
Пробачте, шефе.
Лише Ерхан не привіз. Я сказав йому, що часу до завтра.
Ерхан часто так робить тепер.
Пошли когось прострелити йому ногу.
Його частка тепер не одна четверта, а одна шоста.
Він нічого не зароблятиме.
-В цьому немає сенсу. -Слухай!
Хіба він не нарик? Він візьме те, що я йому дам.
Так, шефе.
Нуріє, у нас є щось на десерт?
Ні, люба.
Треба було щось купити. В нас є печиво.
-Я принесу тобі трохи. -Ні, дякую.
-Ти впевнена? -Так. Дякую.
Це інстаграм?
-Що? -Це не інстаграм?
Де постять знімки і залишають коменти.
Так, це інстаграм.
Він у тебе є?
Є, але це інше.
-Я спілкуюся з подругою по WhatsApp. -По чому?
-WhatsApp. -WhatsApp. Ясно.
А фейсбук у тебе є?
Де я буду спати, Нуріє?
Сьогодні? Це проблема. Поспиш у мене.
Не треба.
Хай спить у себе на ліжку.
Я посплю на підлозі.
Ми так зможемо провести ніч разом. Ти не проти?
Звісно.
Добре тоді.
Ви можете піти до мене.
Місце є. Я приготую вам ліжко.
Я мушу залишатися тут, люба.
Я не можу піти. Є правила.
Це поганий район. Не хочу мати проблеми.
Я посплю на дивані, якщо можна.
Добре, пане.
Я Ж КАЗАЛА. ТУТ МІЙ БАТЬКО.
-СЕРЙОЗНО? -ТАК.
-МИ З ТОБОЮ ЗНАЄМО, ЩО ЦЕ НЕПРАВДА. -МИ В ОДНІЙ КІМНАТІ.
ТОЧНО! ТИ МАЛА НАС ПОЗНАЙОМИТИ.
Я Ж КАЗАЛА. Я НЕ МОЖУ…
Все ще переписуєшся?
Так.
Це хлопець?
Хто?
Той, хто тобі пише. Це хлопець?
Ні. Це дівчина.
Яке полегшення.
Тобі не можна виходити з дому, так?
Так.
А що?
-Пусти! Боляче! -Не кричи!
Ти робиш мені боляче! Пусти мене!
-Відпусти! -Заспокойся!
-Зупинися! Відпусти мене! -Клята шльондра!
-Відпусти мене! -Не рухайся!
Усе добре! Вже все!
Нуріє, все добре. Все вже закінчилося.
Вже все.
-Просто підемо побалакаємо? -Так. На хвилину.
Це займе хвилину.
Все гаразд. Я вже все одно вийшов.
Просто зупинимося біля неї.
Добре. Може, потім прогуляємося.
Добре.
А якщо пан Седат прокинеться?
Яка різниця? Він нічого не вдіє.
-Цей будинок. -Добре.
-Зачекаймо тут. -Гаразд.
Ось вона.
Не віриться, що ти мене змусила.
-Вітаю. -Вітаю.
Ось і ми.
-Це було насправді? -Так. Як ти, люба?
Привіт. Я ж пожартувала, але…
Так, точно!
-Що ти сказала батькам? -Що ти тут.
Сказала, через хвилину повернуся.
Я чув, ти не вірила, що я існую.
Це не так, пане.
«Це не так, пане». А як тоді?
Гаразд! Ти своє довела.
Нам усе одно треба йти.
Гаразд. Я покурю, коли вже вийшла.
На добраніч, люба.
Дай мені одну.
А твій тато?
Точно.
Гаразд. Бувай.
На добраніч.
Ти правильно вчинила.
-Що привела тебе сюди? -Так.
-Ти, мабуть, скучив за домом. -Річ не в тім.
Це наша перша спільна пригода. Розкажу всім, коли повернуся.
Сподіваюся, пан Седат не перевіряв кімнату.
Він не буде зазирати до людей у кімнати. Я сумніваюся.
Навіщо це йому?
Навіщо?
Я ж не втечу. Мені лише три роки лишилося.
Навіщо мені тікати?
Повернімося, поки ти не збожеволів.
Нізащо.
Ви не знали, що вони пішли з дому?
Ні.
Я дізнався після допиту.
Це повністю моя провина. Визнаю.
Ми так рано виїхали. Я був виснажений.
Гадаю, я відразу заснув.
-А його стосунки з донькою? -Вона не могла потеплішати до нього.
Ми тоді не знали чому.
І він відреагував, відразу як дізнався чому.
Так.
Він нічого не запідозрив у її поведінці?
Вона не робила нічого підозрілого.
То Нуріє знала, що Апо підштовхував її до проституції?
Знала.
Вона приховала це, щоб Муса не знавіснів.
Якою була твоя мама? Я ви жили разом?
Я все запитую. Ти не мусиш відповідати.
Ти знає, як все було.
Насправді я не знаю.
Я добре не знав Ніхан.
Що ти таке кажеш? Вона ж була твоєю дружиною.
Ти маєш рацію.
-Чому ти на мене так дивишся? -Просто так. Просто подобається.
-Що? -Ти.
Ти ж моя донька.
Так, це ж правда?
Почекай, поки я вийду.
Потім ми завжди будемо разом.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Ти пообіцяв.
Клянуся.
-Селфі? -Що?
Я нас сфотографую.
Покажу друзям у школі.
Чому ні? Хто зробить знімок?
-Я. -Гаразд.
Усе геть інакше.
Коли ти був тут востаннє?
Дуже давно.
Мене посадили 15 років тому.
Багато що змінилося з тих пір.
Звідки тобі знати? Ти щойно приїхала.
Ну… Мені друзі розповідали.
Ми з мамою добре ладнаємо.
-Що. -Тобто ладнали.
Ти мене запитував про маму в трамваї.
-Розказати тобі? -Звичайно. Розкажи.
Ми так добре ладнали.
Вона працювала вдень.
Ми щовечора готували разом вечерю.
Буду пізно. Нічого не приготувала.
З'їж те, що залишилося в холодильнику.
Вона розповідала мені, як пройшов її день.
Хто приходив, що вони робили…
Скажи щось!
Я що, схожа на стовп?
Я розповідала їй про школу.
Добре.
Ми любили разом готувати.
Я тобі не служниця!
Ми були радше подругами, ніж сім'єю.
Ясно.
Потім ми разом вечеряли.
Ми любили пити чай, дивлячись телевізор.
Ми дивилися наші улюблені серіали тричі на тиждень
і телевікторини в інші три дні.
В неділю у нас був кіновечір.
Інколи ми ходили в неділю в кінотеатр.
Це було моє улюблене.
Ми брали солодкий попкорн й інколи йогурт.
Такий, який роблять у кінотеатрах.
Вони додають шоколад, карамель, цукор, фрукти…
Так смачно.
-Заткнися! -Ти божевільна!
-Пішла ти! -Сам ти пішов, курвин виплодок!
-Я покажу тобі, мудацюро! -Курва тут лише ти!
-Почекай і побачиш! -Заткнися!
Я більше любила фільми, а мама — свої телешоу.
Найбільше вона любила любовні історії.
Я їх не люблю. Там тягнуть тяганину.
Це дурня. Ненавиджу це.
Я більше люблю бойовики.
Чи трилери.
Оце й усе. Нумо вже повертатися?
Це останнє.
Зайдімо, якщо змерзла.
Ні, все гаразд.
Ти бувала тут раніше?
Це вперше.
Це дуже давнє місце. Воно вже було тут, коли я був дитиною.
Бачиш того чоловіка?
-З вусами. -Так.
Він власник. Він був тут, коли я ще був дитиною.
У середніх класах я приходив сюди щодня
і купував собі еклер.
Я щодня просив тата дати мені грошей на еклер.
Та й таке.
Якось я був тут.
Побачив Нуріє біля дверей.
Мусив і їй купити.
Тоді…
Бачиш той перший столик там?
Там колись були еклери.
У мене було грошей лише на один.
Я не мав вибору.
Що? Ти вкрав?
Не так голосно.
Але за один я заплатив.
Ти був закоханий у неї?
Шалено.
Тоді чому ж ти з нею не одружився?
Я хотів.
Але…
В ніч, коли я зустрів твою мати…
Я напився.
Потім…
Між нами дещо було.
-І… -Я зрозуміла. Добре.
Я радий, що так склалося.
Чому?
Бо народилася ти.
Ти досі її любиш.
Кого? Нуріє?
Так. І вона тебе любить.
Звідки знаєш?
Це очевидно. Важко не здогадатися.
Ти не хочеш, щоб вони тебе побачили?
У мене будуть проблеми.
Ти йди.
Я піду дворами.
Зустрінемося через п'ять будинків після кафе.
-Добре. -Ходімо.
Привіт, мала.
Як справи? Звідки це ти так пізно?
Нізвідки. Ходила до подруги.
Ми трохи побалакали, а зараз я йду додому.
Побалакай трохи зі мною.
Як у тебе справи? Ні?
-Так пізно? -Так.
Чому ні? Якщо тобі можна з іншими…
Уже пізно.
Все буде добре. Лише на хвилинку.
-Що він хотів? -Хто? Халюк?
-Халюк? -Так.
Він мого віку. Треба називати його паном.
Або дядьком.
Я називала його паном Халюком, але він попросив облишити формальності.
Йди додому.
-Куди ти? -Йди додому.
Все гаразд. Я кликатиму його паном. Не лізь у бійку.
Будь ласка! Буде біда.
Благаю. Не роби цього.
Ходімо.
Слухай.
Ходи якнайчастіше провулками.
-Не ходи біля кафе. -Добре.
-Лише поки я не повернуся. -Добре. Не хвилюйся.
Зранку
ми поїдемо в Конью, і ти повернешся до свого життя.
Притаїся всього на три роки.
Це небагато. Час швидко пролетить.
Ти уже закінчиш школу.
Може, підеш в університет.
Ми переїдемо, якщо захочеш вчитися деінде.
Всі ми.
І Нуріє.
Я знайду роботу.
Я ж бригадир.
Я працюватиму на двох роботах, якщо треба.
Щоб ти випустилася.
Я невибагливий.
Мені багато не треба.
Нуріє?
-Я бачила, як ви виходили. -Що?
Бачила, як ви вийшли.
Ми ходили до її подруги.
Йонджа наполягла.
Ясно.
-Вона спить? -Так.
Посидьмо.
Ти підстриглася.
Так, підстриглася.
Було коротше, як у хлопчика,
але відросло.
Мені так подобається.
Давненько вже, правда.
-У мене нема шпильки. Воно не розпушилося? -Ні.
Дуже гарно.
Дякую.
Треба, щоб ти трохи поспав.
-Нуріє. -Так?
Мені так багато треба тобі сказати, але бракує слів.
Знаю.
Я теж це відчуваю.
Що відчуваєш?
Я стримую ці почуття, бо не можу поговорити з тобою.
-І… -Так. Що?
Я не скажу тобі. Ти сміятимешся.
-Я не знаю, про що ти. -Не скажу.
Обіцяю, що не сміятимуся. Просто цікаво.
-Обіцяєш? -Обіцяю.
Я писала тобі листи.
Знаю. Ти посилала мені багато листів.
Не ці…
Я посилала не всі.
-Ти про що? -Я один зберігала, інший відсилала.
Навіщо?
Просто. Я…
Чому? Хіба вони були адресовані не мені?
-Неси їх. -Ні.
-Я хочу прочитати. -Ні.
Прочитаєш, як повернешся.
Ти щоразу писала два? Один зберігала, а інший… Господи!
-Ти пообіцяв. -Я не сміюся.
-Смієшся. -Ні.
Тепер сміюся.
Мусо, час їхати.
Ми поїдемо на автобусі, так, Нуріє?
Я позичила машину. Я відвезу вас.
А потім Йоджу.
Вони зможуть попрощатися на станції.
А пані Небахат?
Сусідчина донька пригляне за нею.
Іремназ про неї подбає. Вона скоро прийде.
Добре.
-Я почекаю надворі. -Добре, пане.
Ало? Нафізе.
Доброго ранку.
Я на службі.
Га?
Мені дали завдання. Тому я міг взяти слухавку.
Слухай.
Чув, ти вже посилав когось, бо я не відповідав.
Так не робиться.
Я готовий.
Мусо.
-Все гаразд, синку? -Так, пане. Все добре.
Ми зарано. Так, Нуріє?
Почекаймо тоді там.
Добре.
Ходи.
Я візьму нам чаю. Хочете?
Так.
Бережи себе.
Добре. Ти теж.
Пам'ятаєш нашу розмову на веранді вчора?
Я намагався вибачитися, але не зміг.
Так?
-Зараз є час… -Все добре. Я розумію.
-Я серйозно. Не треба. -Але я вибачаюся.
Можеш не слухати.
Я говорю це не для тебе.
Друг у в'язниці розказав мені історію про свого сина.
Не маленького. Підлітка.
Він був імпульсивним.
Завжди мав неприємності.
Осман боявся до смерті, що з ним щось трапиться.
Він казав:
«Слухай, дитина, твоя дитина…
Їх народжують у лікарні і віддають.
Зі словами…
"Оберігай її.
Тепер це твоя мета"».
Вона має жити, щоб ти міг називати себе батьком.
Інакше твоє життя нічого не варте.
Якщо не можеш подбати про дитину…
Якщо не можеш захистити її, який ти тоді чоловік?
Мене не було поруч з тобою.
Хто знає, що ти пережила, не маючи з ким поговорити.
Хто знає, скільки покидьків, мерзотників
і недоумків ти зустріла.
Хто знає, що вони просили, бо в тебе не було батька.
Але ти чинила спротив, як тільки могла.
Ти боялася. Дуже боялася.
Але не могла нікому розповісти.
Мусо.
Сину.
Сину!
-Це справді ти? -Це я!
Я тут, мамо. Прямо тут, красуне.
-Мусо. -Мамо.
Бабуся і дідусь тебе не захотіли.
Послали до батька, якого ти вважала мертвим.
Тоді ти дізналася, що твій батько у в'язниці.
Все добре. Тепер ти тут, так?
Моя прекрасна мамо!
Ти довірив її мені, але я не впоралася.
Тому ти тут, так?
Що…
Що ти таке кажеш, мамо?
Йонджа.
Моя онучка, Йонджа.
-Йонджа. -Що?
Подивися на мене. Що з нею сталося?
Що сталося, мамо?
Подивися на мене. Що з Йонджею?
Ти хороша дівчинка.
Дуже тобі дякую.
За що?
Як тебе звати?
Мій ангеле.
Моя прекрасна онучко. Ти така гарна.
Ти не моя донька. Як тебе звати?
Мусо, що ти таке говориш?
Що ти таке кажеш, синку? Не мели дурниць.
Мусо!
-Ти можеш іти, люба. -Мусо.
Мусо.
Все гаразд, люба. Йди звідси.
-Мусо, заспокойся, заради Бога. -Це недобре.
Все гаразд. Не плач. Це нічого.
-Мусо, прошу, вгамуйся. -Не плач. Іди.
Ти сказився. Ми сідаємо на автобус.
Пане Седате, вона не моя донька.
Про що ти говориш? Звичайно, твоя!
Ти не бачив її 15 років. Рознервувався.
-Просто підемо. -Скажи мені, де моя донька.
Це не те, що ти думаєш.
Сталося щось лихе. Скажи мені, де вона, Нуріє.
Відчепися від неї.
-Все добре. -Де моя донька? Скажи мені, Нуріє.
Говори!
Сину, вона і є твоя донька.
-Все добре. -Вона не моя донька.
Нуріє, де моя донька?
Про що він говорить, Нуріє?
Він каже правду?
Скажи мені.
Йонджо!
Моя бідна дитинко.
Йонджа так і не відкрилася, коли приїхала сюди.
Я писала тобі про це.
Я розповідала, що вона довгий час не говорила.
Небахат на неї напосіла.
Так раділа, наче ти повернувся.
Але ж ти знаєш, яка вона непередбачувана.
Це на неї дуже погано вплинуло.
Я сфотографувала її і поклала світлину в рамку,
щоб Небахат могла її запам'ятати.
Я сховала фото перед твоїм приїздом.
Вочевидь, вона його знайшла. Я не перевіряла.
Ідіотка.
Не можна було нічого вдіяти.
Ми сказали їй, що ти живий у в'язниці.
Вона відповіла, в неї нема батька.
У неї був поганий характер. Завжди була зла.
Я не могла переконати її ходити до школи. Вона не хотіла.
Потім…
Потім вона познайомилася з наркоманкою по сусідству.
Та їй щось продала, сказавши, що вона забуде про своє горе.
Показала, як це робиться.
Вона вже була наркозалежною, коли я помітила.
Шкоду вже було зроблено.
Нічого не допомагало. Я її сварила. Зачиняла.
Клянуся, я все спробувала.
У неї з'явилися борги.
Тому Апо захотів, щоб вона штовхала.
Я сказала, що я буду це робити.
Він відмовився.
Сказав, щоб я не хвилювалася.
Що вона буде штовхати і більше нічого.
Мусо.
Благаю тебе, Мусо. Будь ласка.
Я зробила це заради тебе. Клянуся.
Я сказала всім нічого тобі не говорити.
Скажи мені, Нуріє.
Їй залишалася одна ніч.
Вона не повернулася.
Я завжди чекала її. Клянуся.
Але тієї ночі я заснула.
Певно робота диявола.
Вже була мертва, коли я її знайшла.
Ніхто до неї навіть не подивився.
Цим мерзотникам було байдуже.
-Як це сталося? -Не знаю.
Не знаю. Клянуся, я намагалася дізнатися.
Не змогла.
Апо сказав мені, що досить.
Щоб я це відпустила.
Я наказала йому, щоб він її поховав і нічого нікому не говорив.
Чому?
Щоб ти не дізнався.
Якби ти дізнався, за справу взялася б поліція.
Боялася, ти залишишся у в'язниці довіку.
Але Апо стримав слово.
Адміністрація, поліція… Нікого не було.
Ми таємно її поховали.
Я все зробила правильно, Мусо.
Він зрозумів, що щось не так.
Зрозумів, що Апо підштовхнув його доньку до проституції.
Та дівчина злякалася і втекла. Бо вона десь зникла.
Муса підійшов до вас
і напав зненацька.
Так…
Просто підійшов
і вдарив вас головою.
Ви були дезорієнтовані.
Він першим схопив вашу зброю
і гепнув вас нею.
Цитата з ваших попередніх свідчень:
«Його вже не було, коли я прийшов до тями.
Дізнався, що він зробив постфактум».
Саме так.
Не роби це, сину.
Просто сядьмо на автобус і поїдьмо.
-Мусо. -Мусо!
Відпустіть мене.
Сину, не треба.
Відпустіть.
Пане, благаю вас! Прошу, не роби цього!
Не йди.
Або стріляйте, або геть з дороги.
Не хочете нічого додати?
Ні.
Ви гадки не мали, куди він пішов чи що робить.
Саме так.
Сину.
Не роби цього.
-Мусо! -Пане…
Візьми.
Дякую, пане.
Мусо.
Це якось підозріло.
Що ви маєте на увазі?
Ймовірно, він зробив це через доньку,
але у нас немає доказів.
Це все, що в нас є.
Свідчення Нуріє Чатаклі.
Донька, Йонджа Солак, зникла.
Вона щезла після інциденту. Наче її й не існувало.
Перед інцидентом ви хотіли звільнитися,
з тієї причини що ваша донька одружується в Римі.
Багатий наречений. Чудово.
Але як ви сказали,
у вас є певні обов'язки як у батька нареченої.
І… До чого ви ведете? Я не розумію.
Я ні до чого не веду.
Це якесь безглуздя, і я чекаю на пояснення.
Ви були в злочинному осередку
і все говорите про пенсії і весілля.
До чого це все?
Я кажу правду.
Який стосунок має мій бонус до доньчиного весілля?
Що? Вочевидь, великий.
-Ви стверджуєте… -Мовчати!
Пане Седате, це тепер частина розслідування.
Ви не можете сказати, що це особисте!
-Просто скажіть нам. -Розкажіть нам!
У мене є борг.
Він занадто великий.
У мене лише одна донька. Я робив усе, що вона просила.
Я пнувся із шкури заради неї.
Гадаю, це була помилка.
Ми не розуміли її ідей. Не знали, що робити.
Ми не знали.
Вона хотіла піти в університет.
Була захоплена цією ідеєю.
Але вона не вчилася. А мала б, якщо це те, що вона хотіла.
Вона не змогла нікуди вступити. Була ошелешена.
Але вона моя донька, розумієте.
Мені було її шкода,
тому я зарахував її до одного приватного коледжу в Анкарі.
Знайшов гуртожиток.
Я тюремний наглядач.
-У вас є діти? -Так.
-Тоді ви розумієте, як це.
З грошима скрутно.
А треба платити за навчання, гуртожиток і її проживання…
Я почав підробляти таксистом біля нічних клубів.
Це якийсь час працювало.
Ми позичали. Намагалися менше витрачати. Давали раду маленьким боргам.
Потім почався останній курс.
Вона зустрічає його.
Вони закохуються.
Вирішують одружитися.
Як я казав, у нього є зв'язки. Його батьки багаті, впливові люди.
Вона не каже йому, що я наглядач.
Вочевидь, соромиться.
Вона з'їжджає з гуртожитку і винаймає квартиру.
Купує меблі.
Не хоче, щоб він побачив її в автобусі,
тому дістає уживане авто.
Бере позику в банку і підписує папери.
Та нехай.
Їй нічого не залишається.
Було вже запізно, коли вона нам розказала.
На щастя, я зміг сплатити її борги в Анкарі.
Але наші власні ще не виплачено.
Наша єдина надія — мій пенсійний бонус.
Це все.
Хто вона така?
Хто? Дівчина?
Ми з її мамою працюємо в бутику.
Її батько пішов від них, коли їй був рік.
Вона все ще його чекає.
Розкажи мені про неї.
-Про кого? -Йонджу.
Мою доньку.
Ти її бачила.
Що тобі сказати, Мусо?
Чому ти такий? Чому ти так чиниш зі мною?
Тобі мене зовсім не шкода?
Я зробила все це, щоб ти не постраждав.
Я нічого для тебе не значу?
«Кохай мене міцно».
-Що? -Музичний кліп.
Тобто пісня…
«Кохай мене міцно». Це Таркан.
Завжди її наспівувала.
-Про що ти говориш? -Вона весь час її співала.
«Кохай мене міцно».
-Це Таркан? -Так. Ти її знаєш?
Ніколи не чув.
Гарна пісня.
І кліп гарний.
Певен, що так і є.
Я впевнений.
Зачекай тут.
Не ходи нікуди ввечері.
Навіщо тобі була випічка?
Заплатив за той еклер?
-Га? -Виходь.
Ні. Я не вийду.
-Сказав, виходь. -А я сказала ні.
Не роби цього, Мусо!
-Виходь! -Гаразд! Я вийду!
Ну ж бо! Це пан Апо!
Вітаю, шефе.
-Вітаю. -Вітаю, шефе.
Дякую.
Я теж хочу баклави.
-Будь ласка. -Дайте нам трохи.
Мусо?
Не роби цього! Не треба!
Курва!
Алі, біжи!
-Біжи! Ну ж бо! -Що за…
Біжи! Давай!
Навіщо ти це робиш?
Мусо, якого дідька? Що ти коїш?
Я тут, щоб помститися за мою доньку, Кемалю.
Пристрель його!
Ви всі до цього причетні.
-Якого дідька? -Я не знаю.
Хтось стріляє.
Кає, піди знайди цього сучого сина.
Зараз же.
Заберіть дітей з дороги.
Швидше!
Якого дідька, сучий ти сину…
-Мусо! -Це він?
-Він сказився! -Опусти його! Я тебе вб'ю!
Ви всі дивилися, як моя донька помирає.
Ви стояли і дивилися. Це правда?
Біжи!
Гаразд.
Завершуймо інтерв'ю.
-Це все? -Так.
Дякую.
До речі,
поліція забула попросити вас поставити підпис.
Просто підпишіть на зворотньому боці.
-Тут? -Так.
ПІДОЗРЮВАНИЙ
НЕ ВИСТАЧАЄ ДАНИХ ПРО ДИТИНУ
ІМ'Я: ЙОНДЖА СОЛАК ІМ'Я БАТЬКА: МУСА
СЕДАТ ЮДЖЕЛЬ
Це взагалі не наше весілля.
Вони навіть не попросили мого благословення.
Перепрошую?
Пам'ятаєте?
Ви сказали: «Ви його влаштовуєте». А я кажу, що ні.
Вона завжди нас соромилася.
І вони мене не поважають.
Я впевнений, вона отямиться, пане Седате.
-Не засмучуйтеся… -Донька Муси мертва.
Вона давно померла.
Нуріє все це підстроїла, бо вона знала, як вчинить Муса.
Вона не хотіла, щоб її коханий чоловік вчинив те, що він вчинив.
Мурате. Айхане.
Давай.
Ну ж бо.
Давай, негідь.
Ходи отримай, на що заслуговуєш.
Гівнюк!
Мусо, зупинися! Годі!
Не рухайся! Клянуся, я стрілятиму!
Хто ти, по-твоєму, такий?
За ким ти насправді прийшов?
З'явився в нашому районі і почав стрілянину.
Ти прийшов за мною, так?
Ти все не так зрозумів, Мусо.
Ти все не так зрозумів.
Заспокойся. Поговорімо.
Ніхто з нас нічого твоїй доньці не зробив.
Слухай, Мусо.
Подивися на мене.
Я кладу пістолет.
Послухай мене. Поговорімо.
Я наглядав за нею.
Ти маєш повірити мені. Клянуся.
Слухай.
Весь район помре з голоду, якщо ти мене вб'єш,
включно з твоєю матір'ю і Нуріє.
Мусо.
Послухай. Те, що сталося…
Я збагачу тебе.
Все, що захочеш.
Що ти хочеш?
У мене багато грошей. Багато.
Ти не повіриш. Здуріти можна.
Мусо.
Скажи що-небудь!
Говори! Пішов ти!
Говори, сказав!
Слухай.
Ти й дня не проведеш у в'язниці за те, що зробив.
Ніхто не свідчитиме проти тебе.
Я зроблю тебе казково багатим, коли ти відсидиш цей строк.
Cкажи щось.
Клятий… Скажи щось!
Я задовольняв усі її потреби.
Вся ця історія…
Історія, яку ми розповіли вам і поліції…
Ми з Нуріє вигадали її разом, щоб я отримав свій бонус.
Інтерв'ю закінчилося. Чому ви вирішили зізнатися?
Бо мені соромно за себе, так як моїй доньці.
Зрештою…
дівчину не похоронять в могилі…
щоб хтось отримав свій пенсійний бонус.
Той, хто міг б це перетравити,
мертвий усередині.
Так, пане інспекторе?
Нуріє знає, де вона похована.
СТРІЛЯЄМО В КОЖНОГО ТРЕТЬОГО, ХТО ПРОСИТЬ ЧАЮ
P.S.: СЬОГОДНІ ДВОЄ ВЖЕ ПИТАЛИ
СПОТІФАЙ
Пробач.
Мусо Солак!
Кидай зброю і здавайся! Тебе оточено!
Мусо Солак, здавайся негайно!
Ви про щось шкодуєте?
Шкодую.
Я шкодую,
що мені забракло сміливості
піти з Мусою того дня.
Я шкодую про це.
Ми закінчили?
Так.
Бережіть себе.
Вони триматимуть вас у курсі.
Дякую.
Мусо, здавайся!
Тебе оточено!
Кидай зброю.
Здавайся!
Це остання попередження. Кидай зброю!
Досить, Мусо!
Це кінець! Ну ж бо!
Кидай зброю!
Мусо, здавайся!
Ні! Зупиніться! Благаю вас!
Прошу, не робіть цього!
Не помирай! Будь ласка!
Будь ласка!
Мене звуть Лейла.
Ти почув мене? Я Лейла.
Моя донька…
БАКАЛАВР ПРАВА ЛЕЙЛА КАРТАЛ
Я так звикла до цього. Що я без тебе робитиму?
Без мене? Не кажіть так!
Вам від мене так легко не позбутися.
Гаразд.
У кожному разі в мене багато справ.
Мені запропонували роботу в бюро, де я стажувалася.
-Це правда? -Чудово!
-Я така щаслива за тебе! -Побачимо.
Про що це ти? Зараз важко знайти роботу.
Бери, що дають.
Вони тебе ніколи не відпустять.
-Це не так. -Саме так.
-Він уже забрав у мене диплом. -Він уже на стіні. Гарно.
-Я без нього не зможу працювати. -Він буде у нас.
Вип'ємо за це?
-Так. Давайте. -Звісно.
-Бажаю тобі успіху і здоров'я. -За твій успіх.
Благослови тебе Бог.
За мого батька.
Я знала його один день,
але це все завдяки йому.
Сподіваюся, я заслуговую на це.
Що? Звичайно, заслуговуєш, люба.
-Я принесу десерт, який я купив сьогодні. -Добре.
За Мусу.
А ось і тулумба.
-Не роби цього! -Ого! Нічого собі.
Забери цю тарілку. Я знаю, Лейла любить тулумбу.
Той хлопець так смачно її готує. Ти такої смачної ще не їла.
-Дуже дякую. -Що за манери?
Все гаразд.
Нуріє не поважатиме нас, бо ти ось так її подаєш.
-Чому це? -Припиніть!
-Чому це я перестану? -Нуріє нас добре знає.
-Але… -Я ж не чужа.
-Пригощайся. -Це мій улюблений десерт.
-Правда? -Клянуся.
Я не знав.
-Я знаю, що Лейла її дуже любить. -Я теж.
Я замовив її…
-Смачно. -тиждень тому.
Він нарозхват.
-Купиш нам ще з першої заплати. -Найкраща в Коньї.
Моя бабуся готувала її на свята.
Моя мама теж готувала десерт. Не тулумбу, але щось схоже.
-Було смачно. -Я пам'ятаю.
-Вона щось клала зверху. -Фініки.
ЗЕНТІНКЬОЮ…
Переклад субтитрів: Людмила Речич