‎PENITENCIARUL SULLIVAN ‎23 SEPTEMBRIE 1993
‎Timp de aproape 16 ani,
‎făcusem o investigație agonizantă ‎a crimelor Fiului lui Sam.
‎Dar încă nu descoperisem adevărul ‎suprem din spatele acelor crime.
‎Încă de la început,
‎am suspectat că un cult misterios ‎cunoscut drept „Copiii”
‎a jucat un rol esențial ‎în crimele Fiului lui Sam.
‎Totuși, erau prea multe întrebări ‎fără răspuns.
‎Ce legătură avusese David Berkowitz ‎cu acest cult?
‎Cine a apăsat pe trăgaci la fiecare crimă?
‎Și cine mai era în libertate?
‎Și acum, pentru prima oară în acești ani,
‎aveam șansa să înțeleg, în sfârșit, de ce.
‎Astăzi aveam să-l întâlnesc ‎pe evazivul și tăcutul David Berkowitz.
‎Acesta era momentul la care visase Maury
‎și pentru care muncise atât.
‎Asta era Lâna de aur pentru el.
‎Obținuse un interviu cu cineva ‎care nu mai vorbise cu nimeni.
‎Iar eu supravegheam totul.
‎Urma să-l întâlnim pe Berkowitz.
‎Aveam emoții, evident. Voiam asta.
‎Și nu știam cum va decurge.
‎Nu știam cu cine vom discuta.
‎El era Fiul lui Sam. ‎Cine știa ce vom vedea?
‎Era important pentru Maury.
‎Parcă Maury era Holmes, ‎iar Berkowitz era Moriarty al lui.
‎Era un moment intens.
‎Era o situație inedită.
‎Cum era de așteptat, a intrat pe ușă.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Păreau că toate cele întâmplate ‎erau scrise în soarta mea.
‎Parcă totul fusese aranjat dinainte.
‎Ca și cum totul era inevitabil.
‎Era inevitabil.
‎Am fost copil din flori.
‎Iar mama fusese măritată cu altcineva,
‎tata cu altcineva, ‎așa că nu au vrut să mă păstreze
‎și familia Berkowitz m-a luat la ei acasă. ‎M-au adoptat și m-au crescut.
‎Deși am crescut într-un cămin iubitor,
‎am avut multe probleme emoționale ‎și mereu intram în belele.
‎Nu ne venea să credem. Era politicos.
‎Era elocvent.
‎Ne așteptam să întâlnim ‎un nebun care delirează.
‎Dar niciodată n-am putut ‎să preiau frâiele asupra vieții.
‎Mereu am fost o persoană chinuită.
‎I-am analizat trecutul.
‎Cum se simțea chinuit în copilărie.
‎Simțea că ceva îl cheamă, ‎trăgându-l spre întuneric.
‎Era ceva, o forță ‎care mă trăgea în noapte
‎ca să hoinăresc.
‎Nu știu ce era. Era doar…
‎Privind în urmă, crezi
‎că s-a întâmplat ceva ‎când te-ai întors din armată?
‎Când am terminat armata, ‎a fost o mare tranziție pentru mine.
‎Eram vulnerabil. ‎Mă simțeam singur, gol pe dinăuntru…
‎Nu aveam nicio motivație în viață.
‎Nu făceam nimic în viață.
‎Am întâlnit niște oameni.
‎Erau la o petrecere în apropiere, ‎ne-am întâlnit și am discutat o vreme.
‎Unii păreau să-și petreacă timpul ‎ împreună, ca mine
‎și căutau companie.
‎Asta era ideea, practic.
‎Maury știa zona din care era Berkowitz.
‎Era conștient și de Parcul Untermyer
‎și de lucrurile ciudate ‎ce pot fi văzute acolo.
‎Voia să știe dacă Berkowitz era implicat.
‎Lucrurile au devenit mai serioase ‎la un moment dat?
‎S-a întâmplat în Yonkers, ‎în Parcul Untermyer?
‎Exact.
‎Aveam un loc unde era un cerc cu pietre.
‎Ne așezam pe câte o piatră și discutam ‎în mijlocul pustietății.
‎Acolo se putea simți o forță,
‎o prezență în întuneric.
‎Am început să auzim tot mai multe ‎despre vrăjitorie,
‎despre magia neagră.
‎Aproape că țineam mici slujbe religioase.
‎Am început să asist ‎la sacrificarea animalelor.
‎Eram dezgustat, într-un fel, ‎ dar și fascinat în același timp.
‎Asta era ceva diferit.
‎Nimeni n-o mai făcea, ‎în afara cercului nostru restrâns.
‎Au făcut să pară ceva special?
‎Da. Ne simțeam speciali.
‎A venit o vreme ‎în care ai fost inițiat oficial în grup.
‎I-a cerut detalii despre cult.
‎Cum l-au atras în el.
‎Cum i-au prezentat ceremoniile.
‎A fost atras, manipulat.
‎Cred că Maury a înțeles că niște copii ‎care se prosteau în pădure
‎pot deveni niște soldați eficienți ‎pentru o rețea satanică extinsă.
‎Am depus un jurământ ‎și am făcut un pact de sânge
‎că-l voi servi pe Diavol și…
‎A trebuit să oferi ceva ‎liderilor grupului atunci?
‎Da. A trebuit să le dau poze ‎cu familia mea.
‎Mi s-a spus: „Acum suntem frați și surori.
‎Dacă trădezi grupul, ‎să știi că-ți vom ucide familia.”
‎Te-a surprins faptul ‎că John Carr și Michael Carr
‎au avut acel sfârșit?
‎Nu. Există un preț de plătit.
‎De obicei, cei care sunt implicați ‎în ocultism
‎pățesc un accident auto,
‎un accident ciudat
‎și mor.
‎Deci asta se întâmpla.
‎Părea că lucrurile scapă ‎de sub control într-un fel, nu?
‎Da. N-aș fi crezut, ‎nici în cele mai mari coșmaruri,
‎că, într-o zi vor muri oameni nevinovați.
‎Atacurile Fiului lui Sam s-au întâmplat, ‎pur și simplu
‎sau voiau mai multă violență
‎și au fost planificate în acest sens?
‎E oribil să mă gândesc la asta, dar…
‎Așa au văzut aceste atacuri ‎sau cel puțin pe majoritatea,
‎ca pe sacrificiul suprem?
‎- Asta era ideea? ‎- Da.
‎Dacă Maury a condus interviul? ‎Nu știu dacă aș spune asta.
‎Maury spunea: ‎„E adevărat că s-a întâmplat asta?”
‎Dacă ai fi fost în locul lui ‎și ai fi făcut asta 16 ani
‎și ai discuta cu cel care a făcut-o…
‎Voia Maury să-și confirme ancheta? ‎Bineînțeles că da.
‎A fost o serie de opt atacuri.
‎- Da? ‎- Tu le-ai comis pe toate?
‎Am fost de față la toate.
‎Nu am apăsat pe trăgaci la toate.
‎Dar poliția, din oarecare motiv, ‎a păstrat scenariul unui singur atacator.
‎Deși asta nu e important, ‎eu am comis unele dintre crime.
‎Poate că nu crezi că e relevant
‎cu privire la ce ai făcut și ce nu,
‎dar îți garantez că pentru public, ‎familii și supraviețuitori e important.
‎Păi…
‎Dacă putem face o analiză rapidă…
‎- Da. ‎- E în regulă?
‎- Să discutăm rapid. ‎- Din câte îmi amintesc…
‎Vreau să uit cele întâmplate. ‎Nu prea vreau să discut.
‎E posibil să fi fost un joc ‎de-a șoarecele și pisica.
‎Berkowitz nu voia să-i spună. ‎Era deschis și nu prea.
‎Nu voia să-i spună ce voia să audă.
‎Maury a insistat.
‎David, la locurile crimelor…
‎Au fost opt atacuri. ‎Ai spus că nu le-ai comis pe toate.
‎Da.
‎Donna Lauria din Bronx?
‎Tu ai făcut-o?
‎Da.
‎- Carl DeNaro, Rosemary Keenan din Queens? ‎- Nu.
‎Joanne Lomino, Donna DeMasi?
‎Nu.
‎- Christine Freund din Queens? ‎- Nu.
‎- Virginia Voskerichian din Queens? ‎- Nu.
‎- N-ai comis niciun atac în Queens? ‎- Nu, eram acolo. Eram în zonă.
‎Revenim la Bronx, avem atacurile ‎asupra Valentinei Suriani și Alex Esau.
‎Tu ai făcut-o?
‎Ne întoarcem în Queens, ‎lângă discoteca Elephas din Bayside.
‎Judy Placido, Sal Lupo. Tu ai făcut-o?
‎Nu.
‎Și, în sfârșit, ‎unul dintre cele mai notorii atacuri
‎din istoria Statelor Unite,
‎uciderea lui Stacy Moskowitz, ‎orbirea lui Robert Violante
‎în Brooklyn.
‎Tu ai făcut-o?
‎Nu.
‎E adevărat că John și Michael Carr ‎făceau parte din grup?
‎Da, așa e.
‎John sau Michael Carr au tras vreodată
‎în vreunul dintre aceste atacuri?
‎Da.
‎În concluzie, la locurile crimelor
‎au fost mai mulți complici ‎care au lucrat împreună.
‎- Uneori, trei sau patru… ‎- Și mai multe autovehicule.
‎- Da. ‎- Bine. Și mai mulți atacatori.
‎Da.
‎Nu ne venea să credem. ‎Era pasul pe care și-l dorea.
‎David Berkowitz confirma totul ‎din ancheta sa.
‎Și îi dădea mai multe detalii.
‎Dar, cel mai mult, Maury voia
‎ca Berkowitz să-i numească ‎pe cei implicați.
‎Dar, în afară de frații Carr, ‎Berkowitz n-a numit pe nimeni.
‎Nu.
‎Așa că, din păcate, ‎n-a obținut tot ce își dorea.
‎Dar Maury și-a confirmat în minte ‎că a găsit dovezile,
‎le-a investigat și avea dreptate.
‎Și știți ceva? ‎Asta rescrie istoria criminalității.
‎Un Bulldog de .44.
‎Cel mai rău criminal în serie ‎din New York n-o făcuse singur.
‎E ceva colosal. E o schimbare enormă.
‎Eram extaziat.
‎Interviul a fost pregătit ‎pentru ‎Inside Edition.
‎Știam că avem un material grozav.
‎Un ucigaș numit Fiul lui Sam. ‎Urmărea tinere frumoase.
‎A terorizat orașul New York. ‎A tachinat poliția și presa.
‎Și de când a fost prins, nu a vorbit,
‎nu până acum.
‎Reacția a fost echivalentul ‎tragerii unei rachete.
‎David Berkowitz se destăinuie.
‎A fost un succes.
‎Mintea bolnavă a lui David Berkowitz
‎l-a pus pe prima pagină ‎acum 16 ani ca Fiul lui Sam.
‎Acum s-a întors.
‎Teoria conspirației ‎Fiului lui Sam dăinuie
‎cu ajutorul lui David Berkowitz.
‎Acum dl Berkowitz spune ‎că n-a acționat singur.
‎A spus că era membru al unui cult satanic. ‎Că alții i s-au alăturat în atacuri.
‎A fost cea mai mare reacție ‎obținută vreodată la munca mea.
‎A fost implicat într-un cult satanic.
‎Și a fost ajutat să comită acele crime.
‎A fost o serie de opt…
‎Am pornit televizorul. L-am văzut ‎pe Maury Terry, cel care scrisese cartea,
‎luându-i interviu lui Berkowitz.
‎A fost grozav.
‎Dar a fost și tulburător să-mi aud numele
‎din gura a doi străini.
‎Nu am apăsat pe trăgaci la toate.
‎Când l-am auzit spunând: ‎„Nu l-am împușcat pe Carl DeNaro.”
‎Am fost șocat. Mi-am zis…
‎În ultimii 35 de ani să ți se spună ‎că el e cel care te-a împușcat…
‎E copleșitor.
‎Sunt informații ‎care ar putea schimba cazul.
‎I-ar fi plăcut lui Maury ‎ca poliția să admită că a greșit.
‎Nu știu ce a făcut poliția din New York.
‎Nici acum nu știu.
‎Simt că autoritățile au greșit. ‎N-au continuat cercetările.
‎Și am crezut ‎că se va redeschide cazul imediat.
‎Din păcate, asta n-a făcut ‎decât să supere poliția.
‎Și o parte din presă a bătut în retragere.
‎„Sunt vrăjeli. Maury e un mincinos.” ‎Eu sunt un mincinos.
‎„Berkowitz e un mincinos” ‎și noi am înlesnit minciuna.
‎Fiindcă nu vor să audă pe nimeni ‎spunând că au greșit timp de 16 ani.
‎Era război.
‎Bum! Pumn, ripostă, pumn!
‎Eram asediat. Și Maury la fel.
‎Dintr-odată se scrie o carte ‎despre culte satanice
‎și se schimbă teoriile. Nu știu.
‎E interesant cum se schimbă teoriile ‎dacă se scriu cărți.
‎Dacă vii să mă critici
‎și acea critică e justificată,
‎bine, accept asta.
‎Îndreptăm asta.
‎Dar dacă începi să inventezi povești ‎despre culte,
‎nu te cred.
‎Mă enervez. Așa cum m-am enervat acum.
‎Cred că poliția, ‎cel puțin în vârful ierarhiei,
‎ar fi trebuit să suspecteze ‎că ceva nu era în regulă.
‎NYPD e o organizație foarte puternică.
‎Nu vrea o imagine proastă. Înțelegeți? ‎Totul e politică.
‎Ar face orice ‎ca să-l înlăture pe Maury Terry,
‎să-i păteze reputația ‎și să-i dezmintă teoriile
‎fiindcă se simțeau amenințați.
‎Nu vreau să vorbesc urât, ‎dar e o vrăjeală.
‎Era de parcă anchetatorii
‎care acceptaseră scenariul unui atacator ‎adoptaseră o poziție defensivă.
‎Am cercetat activitățile cultelor. ‎Am cercetat multe aspecte.
‎Iar el a comis acele crime de unul singur.
‎Era un detectiv implicat în caz.
‎Era un soi de rival al lui Maury.
‎Se numea Coffey.
‎După părerea mea, și o să susțin asta ‎până mor, el a acționat singur.
‎Joe Coffey avea o relație antagonistă ‎cu Maury Terry.
‎Joe Coffey făcea tot posibilul ‎ca să-l discrediteze.
‎L-a pus pe Berkowitz să-i expună ideile
‎de care sunt convins că sunt fraudulente.
‎Coffey jura că are dreptate, ‎iar Maury știa că are dreptate.
‎Erau în impas.
‎Din New Jersey, 489 WABC.
‎Jurnalist de investigații, ‎scriitor, Maury Terry.
‎Dacă vreți să vă alăturați ‎acestei discuții terifiante, 212877WABC.
‎Da, Joseph?
‎Dle Terry, am o întrebare pentru dumneata.
‎- Vă ascult. ‎- Am anchetat acel caz.
‎Am fost sergent detectiv responsabil ‎de nouă operațiuni.
‎Cumva sunteți Joe Coffey?
‎Exact. Știm exact cine sunteți.
‎Comiteți o fraudă și știți asta.
‎Dacă vorbim despre fraude,
‎aceea a fost comisă ‎de grupul operativ în '77
‎nu de către mine, de procurori
‎sau de alți anchetatori ‎care voiau adevărul.
‎Poliția lucrează pe baza probelor.
‎- Și eu la fel. ‎- Pe baza regulilor.
‎Și eu și John Santucci din Queens.
‎Cu John Santucci e altă poveste. ‎Fiecare are dreptul la părerea lui.
‎Adică John Santucci are doar o părere?
‎- Nu e un profesionist? ‎- În niciun caz.
‎Biroul lui va fi încântat să audă.
‎- Joe. ‎- Da, dle?
‎Vă simțiți amenințat de Maury Terry…
‎Deloc. Publicul ar trebui ‎să fie conștient de escrocheria asta.
‎Ai citit cartea, Joe?
‎- N-aș citi gunoiul ăla. ‎- Eu…
‎- E o porcărie. ‎- Ar trebui citită.
‎Nu-mi place să citesc ficțiune.
‎Când știi că ai dreptate,
‎când știi că urmărești un obiectiv just,
‎iar ceilalți nu îți oferă credibilitate ‎și refuză să te asculte măcar…
‎Maury, un fost polițist spune ‎că Berkowitz minte de îngheață apele.
‎Cum răspunzi?
‎Au ceva de ascuns, de protejat.
‎Asta e cel mai greu.
‎Când ai dovezi ‎și ei nici nu vor să le vadă.
‎Asta l-a frustrat.
‎Sunt atacatori încă în libertate. ‎Lideri, complici încă în libertate.
‎Dar Maury era stăruitor
‎și avea să-și dubleze eforturile, ‎voia să demonstreze că are dreptate.
‎AMENDA DE PARCARE DESCIFREAZĂ CAZUL
‎Obținusem mărturia Fiului lui Sam,
‎recunoscând existența câtorva complici ‎în cele mai notorii crime din istorie.
‎Descoperisem existența ‎a unei rețele satanice naționale
‎care părea responsabilă ‎de multe alte decese misterioase.
‎Totuși, roțile justiției refuzau ‎să se miște.
‎Deși autoritățile erau dispuse ‎să se culce pe lauri,
‎eu nu puteam.
‎Victimele ucise și mutilate ‎de Fiul lui Sam,
‎Sisman, Platzman, Arlis Perry,
‎chiar și frații Carr meritau răspunsuri.
‎Ucigașii lor erau încă liberi,
‎nestingheriți să continue haosul ‎și omorurile.
‎Aveam nevoie de ajutor ca să-i prind.
‎Aveam nevoie de aliați.
‎Când l-am auzit pe Berkowitz spunând: ‎„Nu l-am împușcat pe Carl DeNaro”,
‎după ce mi-am revenit din șoc, ‎mi-am propus să redeschid cazul.
‎Voiam să-i găsesc pe ceilalți implicați
‎și să fiu împăcat, eu și mulți alții.
‎Mereu eram abordat. ‎„Vrei să participi la emisiune?”
‎Erau emisiuni de știri.
‎Aceea era pentru Geraldo Rivera.
‎„Sigur!”
‎Mi-a zis: „Poți să mergi la restaurantul ‎Kennedy's de pe strada 57?
‎Luăm o mașină și mergem la Secaucus.”
‎Intru și sunt întâmpinat de barman, ‎de parcă eram prieteni.
‎Îmi spune: „Tu ești Carl, nu?”
‎„Da.”
‎„Trebuie să te prezint cuiva.”
‎Mă uit în jur și văd un tip lângă mine.
‎Îmi întinde mâna. ‎„Carl, Maury. Maury, el e Carl.”
‎Tipul acesta nu era încă eroul meu,
‎dar, după ce i-am citit cartea, ‎aveam o mulțime de întrebări.
‎Maury apreciază o băutură fină ‎și ne-am înțeles bine.
‎M-a întrebat ‎dacă vreau să particip la anchetă.
‎I-am zis: „Categoric.”
‎Am decis să facem schimb de informații ‎și să păstrăm legătura.
‎Maury nu avea telefon mobil sau computer.
‎Avea doar telefon fix acasă.
‎Așa că a început să-mi trimită materiale.
‎Adrese, nume.
‎„Află ce poți despre adresa asta. ‎Cine a deținut clădirea?”
‎Acum trecusem de la victimă la protejat.
‎Din câte știu,
‎în mare parte din cartea lui Maury Terry,
‎cred că există o conspirație.
‎Trebuie să fii idiot ca să crezi ‎că un singur om a făcut-o.
‎Nu mi-a luat mult să mă integrez ‎și să fac parte din cercul lui Maury.
‎Maury a adunat mulți prieteni ‎ca să-l ajute cu ancheta.
‎Ei făceau muncă de teren pentru el.
‎L-am întâlnit pe Maury la un seminar
‎pentru polițiști despre crimele oculte.
‎Eram detectiv în unitatea ‎de anchete speciale din Yonkers.
‎Eram „expert” ‎în activitățile legate de culte.
‎David Berkowitz susține ‎că membrii unui cult satanic
‎l-au ajutat în comiterea crimelor.
‎Au fost multe discuții în public ‎despre crimele Fiului lui Sam.
‎Oamenii se temeau că au loc și în prezent.
‎Primarul din Yonkers a spus ‎că vrea să închidă cazul.
‎Mi-a dat mână liberă ca să aflu adevărul.
‎Eu și Maury am început ‎să punem totul cap la cap.
‎L-am cunoscut pe Maury
‎în restaurantul Kennedy' de pe strada 57.
‎M-a întrebat: „Ai auzit de Fiul lui Sam?” ‎I-am spus că da.
‎Lui Maury îi plăcea să bea, ‎dar nu era bețiv.
‎Dar, când bea, vorbea despre caz.
‎Ne întâlneam la Kennedy's ‎o dată pe lună, vineri seara.
‎Toți prietenii și asociații săi îl ajutau, ‎încercând să soluționeze cazul.
‎„Insurgenții de pe strada Pine”.
‎Se numea așa ‎fiindcă acolo locuia Berkowitz.
‎Dar avea și legătură cu Sherlock Holmes.
‎Era ca un club grozav.
‎Am lucrat la Salubritate ani întregi. ‎Nu mai iese mirosul din tine.
‎El vorbește despre tuneluri și catacombe ‎care nu există pe hartă.
‎- Mergea direct la… ‎- Peștera Diavolului.
‎Peștera Diavolului.
‎Duce direct la apeduct.
‎Pe atunci eram fumător. Fumam amândoi.
‎„Uite asta și asta!”
‎Erau vremuri frumoase.
‎Ai un martor care îl plasează pe Berkowitz
‎în Parcul Untermyer cu alți oameni.
‎Bingo!
‎Maury voia să se asigure ‎că se face dreptate.
‎Cred că avea o pistă mai importantă ‎decât știa lumea.
‎Grupul nostru operativ verifica piste noi
‎și ancheta fiecare perspectivă‎,
‎dedicându-ne timpul
‎pentru descoperirea adevărului.
‎PROCESUL ‎PARCUL UNTERMYER
‎COPIII ‎YONKERS, NEW YORK
‎În Yonkers, ‎am început să cercetăm istoricul cazului.
‎Și am descoperit o mulțime de lucruri ‎care trebuiau cercetate.
‎Lumea spunea că Berkowitz ‎n-a ieșit niciodată cu femei.
‎„Era singuratic.”
‎Pe parcursul anchetei am descoperit ‎că era sociabil.
‎Un om vorbăreț.
‎Am cercetat grupul din Parcul Untermyer…
‎și i-am găsit iubita.
‎Și avea mulți prieteni.
‎Toți se întâlneau în Untermyer.
‎Toți consumau droguri, ‎făceau sex și tot așa.
‎Își spuneau „Copiii”. Așa îi numea lumea.
‎Erau și oameni mai maturi.
‎Unii doar se prefăceau.
‎Aveam un individ
‎care locuia pe strada lui Berkowitz.
‎Îi știa pe frații Carr.
‎Și conducea un Volkswagen galben.
‎Se pare că cineva a urmărit acea mașină,
‎nu departe de locul uciderii ‎lui Stacy Moskowitz.
‎David Berkowitz avea un Ford.
‎Mă întrebam dacă avea legătură
‎și dacă putea fi interogat.
‎L-am găsit, în sfârșit,
‎și am discutat cu el.
‎Era foarte paranoic.
‎Mi-a zis: „Sunt urmărit.”
‎Era îngrozit că va fi ucis ‎dacă deschide gura.
‎CREDEA CĂ E URMĂRIT
‎După două zile, s-a sinucis.
‎Ați interogat pe altcineva?
‎Majoritatea cereau avocați.
‎Nu vorbeau cu mine.
‎Nimeni nu voia să fie implicat în caz.
‎Dar am întâlnit un om pe nume John Paul.
‎Pe atunci eram boboc la liceu.
‎Și fusesem abordat ‎de John Carr mai demult.
‎La început am crezut că era doar un joc,
‎cu ceremonii druide și tot așa.
‎Nu era ceva așa de grav, da?
‎La un moment dat, ‎cineva a preluat conducerea
‎și a dus totul într-o altă direcție.
‎E vorba despre Untermyer.
‎Cred că erau vreo 30, 40 de oameni ‎la inițierea de atunci.
‎Au început să murmure o incantație
‎care creștea în intensitate.
‎Țin minte că am fost aduși în fața
‎unei platforme foarte reci, ‎din marmură sau ceva
‎și am auzit cum erau uciși câini.
‎N-am mai auzit ceva așa de înspăimântător. ‎Nu voi uita asta niciodată.
‎Mi-e greu să spun ce era adevărat ‎și ce era ficțiune.
‎A pretins că a făcut parte din grup ‎în tinerețe.
‎Se pare că unii erau implicați ‎în pornografie.
‎Maury a început să se intereseze ‎de aspectul pornografic.
‎Prin interviuri neoficiale,
‎am reușit să coroborăm existența Copiilor
‎și am descoperit membri asociați ‎cu pornografie și droguri.
‎Nu puteam să nu mă gândesc la Ron Sisman,
‎fotograful care ar fi fost ucis de cult.
‎Lucrând cu Maury Terry, am fost desemnat ‎în echipa cazurilor nerezolvate.
‎Unul dintre primele cazuri ‎pe care a trebuit să-l verific
‎a fost uciderea lui Ron Sisman ‎și a lui Elizabeth Platzman
‎din noaptea de Halloween din 1981.
‎Ancheta inițială condusă ‎de detectivi n-a dus nicăieri.
‎Cazul a rămas nerezolvat.
‎Dar voiam să aflu cine îi ucisese.
‎Maury Terry credea că au fost uciși ‎din cauza filmării unei crime,
‎cea a uciderii lui Stacy Moskowitz.
‎Maury mi-a spus ‎că Ron Sisman fusese într-o dubă
‎care fusese parcată ‎într-o zonă de unde a văzut
‎săvârșirea crimei.
‎Era chiar sub un felinar stradal.
‎Și a filmat împușcarea lui Stacy Moskowitz ‎și a lui Robert Violante
‎în mașina lor, în Brooklyn.
‎Am mers și am discutat ‎cu familia lui Sisman.
‎Am aflat că Ron avea o dubă.
‎Iar familia lui ne-a spus ‎că împrumutase un Betamax
‎ca să-și filmeze iubita în casă.
‎Asta s-a confirmat pe parcursul anchetei.
‎Așa că ar fi putut filma ‎cu ușurință omorul, dacă voia.
‎Deși aveam dovezi suplimentare ‎pentru teoria filmării omorului,
‎aveam să găsesc un informator
‎care urma să mă conducă ‎la un adevăr mai întunecat.
‎Maury mi-a povestit ‎despre un anumit Jesse Turner.
‎Jesse Turner îi scrisese lui Maury ‎din închisoare.
‎Și a spus că avea informații ‎despre omorul Sisman-Platzman.
‎Așa că am decis să discutăm ‎cu Jesse Turner
‎la închisoarea federală din Alabama.
‎Ai mai auzit numele meu?
‎Nu știam de tine până ieri,
‎când am primit scrisoarea ‎despre cazul Sisman.
‎Am discutat cu el două ore ‎într-o duminică dimineață.
‎Ne-a spus că era membru ‎al Bisericii Procesului Judecății de Apoi.
‎Ne întâlneam ocazional.
‎La cine te referi?
‎La Proces.
‎Când ai 16, 17, 18 ani, ‎ești cam singur, înțelegi?
‎Iar cineva te face ‎să te simți important, știi?
‎Înțeleg. Chiar înțeleg.
‎- Ei pot să facă orice vor. ‎- Înțeleg.
‎Ne-a avertizat că Ron Sisman ‎și Elizabeth Platzman fuseseră uciși
‎chiar de către cult.
‎Atacul Sisman-Platzman
‎a fost o vânătoare a naibii de bolnavă.
‎Căutau filmarea cu crima.
‎Când auzi asta de la un pușcăriaș, ‎ești cam reticent,
‎dar despre asta vorbise Maury în trecut. ‎Voiau filmarea crimei.
‎Filmul era în casa lui Ron.
‎Apartamentul părea întors pe dos,
‎să vadă dacă pot găsi ce căutau.
‎Și el a spus că voiau să folosească filmul ‎pentru a produce mai mult haos.
‎Acesta era scopul cultului.
‎Totul făcea parte ‎din procesul apocaliptic, știți?
‎Acte organizate de violență, ‎la întâmplare, tot mai intense.
‎O formă de terorism.
‎Da, exact.
‎Acum lucrurile începeau să capete sens.
‎Maury Terry îi anchetase ‎aproape pe toți cei implicați în crime.
‎Fiecare dintre ei avea legături ‎cu Biserica Procesului.
‎Știm că David Berkowitz se întâlnea ‎cu oameni în Parcul Untermyer,
‎oameni ce frecventau Biserica ‎din Manhattan.
‎Sunt multe grade bisericești
‎și oamenii de pe străzi erau ‎sufletul mișcării‎,
‎adevăratul suflet al mișcării.
‎Cred că așa s-a apropiat Berkowitz de ei.
‎I-au oferit un sistem de credințe.
‎Așa a ajuns Berkowitz asasinul lor,
‎ajutându-i.
‎Nu cred că s-a gândit ‎că va ajunge să ucidă pe cineva,
‎dar, odată ce ești în sistem, ‎se întâmplă și asta.
‎În cei patru ani ‎după interviul cu Berkowitz
‎am urmărit orice pistă posibilă.
‎Acum înțelegeam indiciile ‎din scrisorile lui
‎sau răspunsurile voalate la cameră.
‎Nu.
‎Anchetasem amănunțit Copiii
‎și descoperisem o rețea de crime
‎care se întindea în toată țara.
‎Anchetarea unor crime ‎atât de odioase fusese un drum greu
‎și sacrificasem foarte multe.
‎Dar era timpul să-i pun capăt,
‎odată pentru totdeauna.
‎Aveam datele,
‎dar tot aveam nevoie de probe irefutabile ‎care să convingă poliția să acționeze,
‎ca să-mi găsesc pacea.
‎Așa că, înarmat cu camera de filmat, ‎m-am întors la David.
‎INTERVIUL BERKOWITZ ‎1993
‎La acea vreme lucram pentru Channel 7 ‎ABC din New York ca reporter local.
‎Raportez crimele din New York ‎de 35 de ani,
‎unele cazuri importante.
‎Cunosc poliția din New York foarte bine.
‎Știu cum merg treburile pe străzi.
‎N-aveți idee câte cazuri ‎de condamnări pe nedrept am întâlnit,
‎în care poliția a constrâns ‎martorii, suspecții,
‎a inventat mărturii și a mințit.
‎Cel mai notoriu caz de crimă din New York…
‎Maury Terry îmi cunoștea munca ‎și m-a abordat.
‎Puteam să-l alung într-o clipă, ‎cum am făcut cu mulți alții.
‎Maury era un străin și n-avea acces.
‎Dar datele sale erau temeinice.
‎Legăturile pe care le făcuse ‎cu parcul din Yonkers.
‎Grupul se întâlnea adesea aici, ‎în Parcul Untermyer în anii '70.
‎Și făcea oamenii să vorbească.
‎Îl convinsese pe Berkowitz ‎să i se destăinuie. Era gardianul lui.
‎La acea vreme, David Berkowitz ‎făcea afirmații senzaționale,
‎că n-ar fi acționat singur.
‎- Asta m-a interesat. ‎- Filmăm…
‎Au fost și alții implicați? ‎Și cum rămâne cu ancheta poliției?
‎Camera e gata?
‎Era o captură mare.
‎Era interviul dorit de toată lumea.
‎Așa că am organizat un serial
‎și am fost de acord ‎ca Maury să fie producătorul interviului.
‎Cum va fi? La fel ca‎ Inside Edition?
‎Sau faci un interviu de o oră?
‎- Sau două. ‎- Două? E foarte lung.
‎E foarte lung, asta înseamnă…
‎că vom discuta mult.
‎- Există foarte multe confirmări. ‎- Dacă e prea lung, pierzi public.
‎Lumea nu e interesată ca tine.
‎Dacă e prea lung…
‎Nu am o mare plăcere ‎să vorbesc despre lucrurile astea.
‎Dar, în timpul interviului,
‎mi-am dat seama ‎că Maury Terry avea propriile interese.
‎Să vorbim despre cei implicați
‎în atacul asupra lui Stacy Moskowitz ‎și a lui Robert Violante.
‎Un martor a văzut o dubiță roșiatică ‎sau de culoarea ruginii,
‎parcată vizavi de mașina victimei, ‎un pic mai în spate.
‎Dubița e relevantă pentru caz?
‎Da, făcea parte din…
‎grup.
‎Am informații care susțin ‎că erau trei indivizi în acea dubă.
‎E adevărat?
‎Cred că erau trei. Nu-mi amintesc.
‎De ce era duba acolo?
‎S-au făcut niște filmări.
‎Cineva voia să filmeze pentru altcineva ‎sau ceva de genul…
‎Vrei să spui că au filmat crima
‎din acea dubă, ‎împușcându-i pe Stacy și Robert?
‎Se poate spune și așa.
‎Oare un alt individ din dubă
‎care opera camera, cel mai probabil,
‎era numit Ronald Sisman?
‎Da.
‎Da, îl știam.
‎Și era în dubă în acea noapte?
‎Da. Așa e. Voia să facă ceva, să filmeze.
‎Încă de la început,
‎a fost dificil să înțelegem ‎ce se întâmpla în interviu.
‎David Berkowitz n-a dat multe detalii ‎despre cele întâmplate.
‎Berkowitz era reticent să vorbească.
‎Nu știu de ce.
‎Nu voia să-și amintească.
‎Poate că nu voia să-i toarne ‎pe cei implicați.
‎Sau nu voia să-și amintească.
‎Dar Maury voia adevărul.
‎Grupul cultului a fost responsabil ‎pentru crimele Fiului lui Sam?
‎Sau s-a întâmplat altceva?
‎Exista un alt grup, unul mai de elită,
‎ascuns și implicat adânc, știi?
‎Procesul? Te referi ‎la cultul Procesului din Anglia?
‎Da. Așa e.
‎Asta e foarte șocant, atunci spui
‎că liderii Procesului erau ‎printre cei adunați
‎când planurile s-au pus în mișcare
‎pentru comiterea atacurilor?
‎Da.
‎Era foarte vag în legătură ‎cu Biserica Procesului,
‎cu cine erau membrii.
‎Avea un interviu destul de aluziv.
‎Au existat povești ‎despre un individ notoriu…
‎Charles Manson, ‎care ar fi avut legătură cu Procesul.
‎Ți-au vorbit vreodată membrii ‎sau liderii despre Manson,
‎ție sau altora din grup?
‎Am auzit despre o oarecare implicare, da.
‎Nu sunt sigură că Berkowitz ceda ‎în fața scenariului lui Maury Terry.
‎Îți amintești de cazul unei tinere ‎pe nume Arlis Perry?
‎Da.
‎Ai trimis în scris acum mulți ani:
‎„Vânată, urmărită și ucisă. ‎Urmărită în California.”
‎Asta ai auzit că a pățit?
‎Da. Așa e. Da.
‎Țin minte că mă gândeam: ‎„Nu spune adevărul.”
‎Pur și simplu n-am crezut acele teorii.
‎Nu spunea nimic cu adevărat valoros. Era…
‎Îi spunea lui Maury ce voia să audă.
‎Dacă Procesul există ‎și în ziua de azi și chiar există,
‎ar trebui publicul să-și facă griji ‎din cauza acestui grup?
‎Maury era agresiv, ‎până în punctul în care îl vedeam
‎că seamănă cu un polițist, îl speria.
‎Ce alte infracțiuni au comis?
‎Trafic de droguri ‎și alte lucruri ce implicau copii.
‎Implicau copii. Cum adică?
‎Ce fel de afaceri aveau?
‎Îl tot presa. Îl presa întruna.
‎La un moment dat, ‎semăna cu un interogatoriu.
‎Cred că i-a afectat credibilitatea.
‎Îmi spui că Procesul producea ‎pornografie infantilă?
‎Asta spui? Și oferea copii?
‎Îl ador, dar părea nebun. Înțelegeți?
‎Să vorbim despre celelalte activități…
‎Scuze, hai să luăm o pauză!
‎Ce activități? ‎Ce alte infracțiuni au comis?
‎- Scuze. Am extins cât de mult. ‎- Bine.
‎Nu pot să readuc totul la viață mereu. ‎E prea dureros.
‎Mă aduce în starea…
‎Maury încerca cumva să fie acceptat.
‎S-a gândit că, prin acest interviu,
‎dacă toată lumea ar fi adoptat teoria ‎implicării unui cult,
‎asta s-ar transforma cumva ‎în credibilitate jurnalistică.
‎Odată cu arestarea poștașului ‎de 24 de ani din Yonkers,
‎poliția a închis rapid cel mai senzațional ‎caz din istoria criminalității orașului.
‎Dar l-au și soluționat? ‎Conform lui Berkowitz, nu.
‎Fiul lui Sam se destăinuie.
‎Când am montat serialul,
‎reacția copleșitoare a publicului a fost:
‎„E o posibilitate.”
‎Dar nu era ceea ce își dorea Maury.
‎N-a schimbat povestea ‎despre David Berkowitz.
‎Apoi, totul se terminase.
‎Dar cred că Maury era obsedat ‎de acest caz.
‎Oamenii obsedați de cazuri ‎nu vor să vadă realitatea,
‎iar uneori, adevărul te lovește în față
‎și trebuie să spui: ‎„N-a fost cum credeam, trebuie să renunț.”
‎Maury era un om foarte încăpățânat. ‎Nu accepta un refuz.
‎În 1998, după doi ani de anchetă,
‎am scris raportul,
‎am făcut rezumatul, diagrame
‎și am făcut o prezentare ‎în biroul procurorului din Queens.
‎Era multă lume influentă acolo,
‎procurorul districtual, ‎poliția din New York.
‎Nu cunoșteam multă lume.
‎Am expus toate datele.
‎În timpul anchetei am descoperit
‎că erau cel puțin cinci oameni ‎implicați în atacuri.
‎Existau martori.
‎Le-am spus cine erau suspecții.
‎Am discutat despre Biserica Procesului. ‎Probele puteau fi urmărite.
‎Nu ceream decât resurse.
‎După o prezentare ‎de o oră și jumătate mi-au zis:
‎„Mulțumesc. Păstrăm legătura.”
‎Și n-am mai auzit de ei.
‎Am scris un raport ‎despre informațiile pe care le aveam
‎cu privire la implicarea ‎lui Berkowitz în Biserica Procesului.
‎UN CULT SATANIC SE ÎNTRUNEA
‎Le-am oferit procuraturii.
‎Le-am oferit poliției.
‎Am explicat totul, ‎cum s-a înfăptuit totul.
‎Și prima lor acțiune a fost ‎să ducă dosarul la Joe Borrelli.
‎După o perioadă de 24, 48 de ore,
‎mi s-a zis: „Închide cazul.
‎„Scoate-l din birou. S-a terminat.”
‎Nu vreau să pătez reputația NYPD-ului,
‎dar nu joacă în echipă.
‎Nu mi s-a oferit acces ‎la arhivele poliției,
‎deși cerusem asta.
‎Nu aveam probe criminalistice. ‎Nu aveam nimic de la locul faptei.
‎Mi s-au pus piedici de la început.
‎Totul era motivat politic.
‎Mulți au avansat în carieră ‎datorită cazului.
‎Și politica e politică.
‎Și ăsta a fost sfârșitul.
‎Maury era foarte supărat.
‎În unele zile nu vorbea cu mine.
‎În alte zile îmi trimitea un e-mail:
‎„Ce-ar fi să rezolvi cazul de data asta?”
‎Îl frustra foarte tare ‎că nu reușea să descopere tot adevărul
‎și că nimeni altcineva nu era interesat.
‎A spus: „Am pus totul la vedere.
‎Nimeni n-a văzut și nimănui nu i-a păsat.”
‎Asta l-a rănit.
‎Iar poliția ne-a făcut ‎să părem caraghioși,
‎că suntem niște nebuni ‎cu teorii ale conspirației.
‎A făcut asta pentru că a fost implicat ‎într-un cult satanic,
‎iar dovezile în acest sens ‎sunt copleșitoare.
‎Nu o spun doar eu, ‎nu o spune doar David Berkowitz.
‎Maury credea că dacă acești oameni ‎își vor continua planurile,
‎alți oameni vor fi răniți.
‎Poliția nu voia să continue ancheta.
‎Nu i s-a dat credibilitatea meritată.
‎A fost numit nebun.
‎Cred că avem de-a face ‎cu un criminal psihopat și manipulator
‎care îi joacă pe degete ‎pe dl Terry și pe alții
‎cu această poveste ridicolă.
‎Voi răspunde cu un singur cuvânt. Probe.
‎Uitați-vă la ele ‎și apoi dați o declarație.
‎Până atunci, Greg, ‎cred că te depășește cazul.
‎Pe tine te depășește. ‎Ai de-a face cu criminali în serie.
‎Eu am avut de-a face cu ei ‎pe parcursul carierei
‎și lucrurile nu stau așa.
‎Maury a luat-o puțin razna.
‎Și încerca să mă influențeze,
‎dar n-aveam de gând să mușc momeala.
‎Mă tem să ies din mașină sau să fac ceva.
‎Într-un regim al terorii, ‎a împușcat 13 și a ucis șase,
‎cupluri tinere.
‎Avea atâtea informații!
‎Atâtea variabile la datele cu care lucra!
‎Cinci membri ai așa-zisului cult religios, ‎inclusiv Charles Manson‎…
‎Pentru fiecare pistă
‎era o nouă abordare ‎și o nouă perspectivă de urmat.
‎La o petrecere
‎în conacul cu 72 de camere din Southampton ‎a producătorului Roy Radin…
‎Maury dădea prea multă importanță ‎aspectului legat de cult.
‎Începuse să-l vadă pretutindeni,
‎până și în cazul lui Arlis Perry.
‎A fost abuzată sexual cu două lumânări.
‎A spus: „Eu suspectez paznicul.
‎Paznicul trebuie să fi fost implicat ‎în cult.
‎El a ucis-o.”
‎Dar nu mi-a putut da detalii. ‎Nu existau probe.
‎Totul era complicat.
‎Simțeam că unele conexiuni sunt teorii.
‎Maury le lua de bune.
‎Devenise foarte virtuos ‎în lupta sa cu răul.
‎Întâi, cultele satanice.
‎Asta a dus la pedofili, agresori sexuali.
‎Devenise o rețea.
‎Iar acea rețea continua să se extindă.
‎Unită de ocultism.
‎El asocia persoanele cu cazul
‎și spunea: „A îl cunoștea pe B. ‎Așadar, trebuia să-l știe și pe C și D.”
‎Oamenii răi fac lucruri rele.
‎N-are nicio legătură ‎cu vreo forță satanică.
‎Era împrăștiat.
‎Dacă nu erai de acord cu el, ‎era vai și amar de tine.
‎Îi spuneam: „Maury, nu e…”
‎„Ba da, e cazul meu.” ‎I-am zis: „Nu, e al meu.”
‎Mă întreabă: „Tu ce ai făcut?” ‎„Am fost împușcat în cap.
‎Acte organizate de violență ‎comise la întâmplare.
‎Uneori, îmi făceam griji pentru el, ‎dar nu aveai cum să-l convingi.
‎Erau adevăratul suflet al mișcării.
‎Maury a devenit băutor înrăit.
‎N-am mai putut să țin pasul cu el ‎ca înainte.
‎Fuma două pachete pe zi.
‎A pierdut mulți prieteni ‎și s-a interiorizat.
‎Peste un milion de sataniști în țară.
‎Devenea obsedat.
‎Și în copilărie mă chema Satana.
‎Devenea debilitant.
‎Era ceva, o forță ‎care mă trăgea în noapte.
‎Cult religios.
‎Țipa: „Doamne, ajută-mă!”
‎Chestia asta nu e ficțiune. E realitate.
‎„Maury, publicul nu te va crede niciodată,
‎oricât de bine ai prezenta dovezile.”
‎Când te implici personal,
‎uneori, există pericolul ‎să fii mistuit de o poveste.
‎Privești într-o lume întunecată, ‎în care există răul.
‎Și nu înțelegi de ce există.
‎Vrei să cercetezi: ‎„De unde vine întunericul?”
‎Uneori, poți exagera.
‎Maury simțea că deține adevărul. ‎A încercat să-și facă treaba bine.
‎Apoi, poate n-a știut cum să-și revină.
‎Maury n-a putut ajunge ‎la concluzia finală, știți?
‎A fost aproape, ‎dar n-a apucat să marcheze.
‎Nu voia să accepte că, orice ai face, ‎lumea n-o să creadă.
‎Oricât s-ar fi străduit.
‎În 2010, când locuiam în New York,
‎l-am întâlnit la Walgreens ‎și nu l-am recunoscut.
‎Slăbise foarte mult.
‎Avea părul peste urechi,
‎purta o șapcă de baseball, ‎ceea ce nu îi stătea în fire.
‎El…
‎credea că se descurcă bine.
‎Chiar era un pic delirant.
‎Cred că dovezile sunt copleșitoare, ‎că David Berkowitz nu a acționat singur
‎și că a lucrat cu alții.
‎Se vedea că avusese ‎un impact major asupra lui.
‎Am fost detectiv 15 ani.
‎Știu ce face stresul asupra corpului ‎și cum te simți.
‎Maury Terry a suferit mult stres.
‎Maury nu căuta milă.
‎Munca lui nu era despre el.
‎Ci despre ceea ce urmărea.
‎Pentru fiecare caz, intenția lui era: ‎„Permite poveștii să dăinuie.”
‎„Povestea trebuie să rămână vie ‎fiindcă sunt oameni în libertate
‎care încă comit astfel de crime.”
‎„Ar trebui aduși în fața justiției.”
‎Și a suferit ‎până n-a mai putut s-o ascundă.
‎Nu vorbea despre sănătatea sa.
‎Dar era evident că îi ceda inima.
‎Primea oxigen.
‎Cred că ultimele luni din viață ‎au fost foarte grele
‎fiindcă sigur știa că e pe moarte.
‎Eram cu el în ziua când a murit.
‎Ultimul lucru pe care mi l-a spus: ‎„Contactează avocatul cazului.”
‎I-am zis: „Maury, nu-ți face griji.”
‎Mai avea câteva ore de viață ‎și își făcea griji pentru alții.
‎Mă supăr când mă gândesc la asta.
‎Așa era el ca om.
‎Cu ultima suflare… ‎chiar în ultimele clipe de viață…
‎Asta a spus totul despre el.
‎A murit câteva ore mai târziu.
‎Am fost la înmormântare.
‎În sicriu
‎arăta mai bine decât în viață.
‎Serios. Chiar arăta mai bine ca niciodată.
‎Era bine îmbrăcat.
‎Aplauze pentru Maury Terry!
‎Un om a reușit să pună cap la cap ‎o nouă versiune a omorurilor,
‎reporterul Maury Terry.
‎Primul invitat, Maury Terry.
‎Ni se alătură Maury Terry, ‎autorul cărții ‎Ultimate Evil.
‎Sper ca povestea să nu moară cu el.
‎Sper ca cineva s-o continue.
‎El a ales să-și dedice ‎o mare parte din viață
‎pentru a urmări povestea
‎și astfel, a renunțat la alte lucruri
‎de care s-ar fi putut bucura în viață.
‎Ne-am dat seama după aceea ‎că a ajutat mulți oameni.
‎Venea lumea la noi și ne spunea:
‎„Am fost persecutat ‎și nu m-a băgat nimeni în seamă.”
‎„N-am fost ascultat sau crezut.”
‎„Dar Maury m-a luat în serios ‎și îi voi fi mereu recunoscător.”
‎Te implici într-un caz și devine viața ta.
‎S-a implicat total în ceva, ‎și-a pus sufletul în asta.
‎Și nu se mai termina.
‎Nu s-a terminat. Doar el a murit.
‎UCIGAȘUL: „O VOI FACE DIN NOU”
‎Maury a încercat ‎să găsească o logică nebuniei,
‎să explice ceva fără răspuns: „De ce?”
‎L-am crescut cum se cuvine.
‎De ce i-ar împușca cineva ‎pe Stacy Moskowitz și Robert Violante
‎pe o alee a îndrăgostiților?
‎De ce un grup de hipioți ar înjunghia ‎o gravidă, pe Sharon Tate?
‎De ce a fost atacată Arlis Perry ‎cu sălbăticie într-o biserică?
‎Faptul că un animal a răpit viața ‎unei tinere…
‎Căutând prin cutiile lui Maury,
‎am crezut că vom găsi răspunsul ‎într-o ultimă pistă.
‎Un nume, un număr,
‎un fapt trecut cu vederea.
‎În schimb, am găsit altceva.
‎În cele din urmă, cea mai convingătoare ‎dovadă era propria lui poveste,
‎aceea a tragicei călătorii ‎a unui om în abis.
‎S-au pierdut vieți tinere, inocente.
‎Nu știu dacă mâine ‎va fi soția mea sau fiica mea.
‎Maury credea cu tărie
‎în ce urmărea.
‎A fost balena lui albă.
‎Maury era singurul care presa poliția.
‎Au trebuit să spună ‎că e un nebun conspiraționist,
‎iar, uneori, și eu credeam asta.
‎Adevărul e că avea dreptate ‎de mai multe ori decât greșea.
‎Am fost împușcat în cap.
‎- Unde? ‎- Chiar aici.
‎Mi-au pus o placă de metal.
‎Până la urmă, tu ce crezi?
‎Sunt sigur că David Berkowitz ‎nu m-a împușcat.
‎Gândiți-vă așa, dacă vreți să folosiți ‎o scală a adevărului,
‎dacă aici e răul, adevărul…
‎Aici e o minciună completă. ‎Aici e adevărul absolut.
‎E pe aici.
‎Povestea lui nu indică o mare conspirație.
‎Ci doar un adevăr sinistru
‎că, uneori, lumea e un loc întunecat ‎și dezorientat.
‎Și că binele și răul există,
‎însă doar în mintea și sufletele noastre.
‎Există un interes public pentru acest caz.
‎- Iar noi… ‎- E un interes sănătos?
‎- Ce părere ai? ‎- E un interes sănătos? Crima?
‎Da.
‎Maury nu a obținut tot ce a vrut.
‎Dumnezeu să-i binecuvânteze sufletul. ‎A murit înainte să poată.
‎Totuși, poate că nu e atât de important.
‎Era jurnalist.
‎Era pasiunea lui. Asta a iubit.
‎Eu și Maury aveam o filosofie.
‎„Spune-le ce nu știu.”
‎Nu contează cât de veche e povestea. ‎Găsește ceva nou.
‎Asta l-a motivat.
‎Ne-am confruntat cu provocarea
‎de a ne susține datele și de a continua.
‎Acceptăm provocarea.
‎Chiar dacă a putut s-o dovedească sau nu,
‎a fost o poveste a naibii de bună.
‎28 IUNIE 2018 ‎LA 30 KM DE UNIVERSITATEA STANFORD
‎- Ce faceți, dle Crawford? ‎- Bine, dar…
‎Ne puteți deschide ușa?
‎Sigur. Stați să mă îmbrac.
‎- Bine. ‎- Imediat.
‎- O secundă. ‎- Bine. Mulțumesc.
‎V-ați îmbrăcat?
‎- Am un picior în chiloți. ‎- Spune-i că-l ajuți.
‎Dle Crawford, vă ajutăm noi.
‎Nu, e în regulă.
‎Are o armă. Armă!
‎Dle Crawford, lăsați arma jos!
‎Dle Crawford, arma jos!
‎De ce ați venit aici?
‎- Foc de armă? ‎- Patrula unu, focuri de armă pe Camden.
‎- Nu e nimeni rănit, nu? ‎- E cineva rănit?
‎Nimeni. Torres e bine.
‎Trecem la cealaltă poveste, ‎finalul unui caz vechi de zeci de ani.
‎Arlis Perry avea 19 ani ‎când a fost ucisă brutal.
‎Ofițerii au găsit-o dezbrăcată ‎de la talie în jos
‎în spatele unei biserici.
‎A existat o dezbatere
‎dacă omorul a făcut parte ‎dintr-un ritual satanic.
‎Șeriful din Santa Clara ‎a ținut o scurtă conferință.
‎Avem onoarea să anunțăm ‎că am rezolvat un caz vechi de 43 de ani.
‎Stephen Blake Crawford, 72 de ani,
‎era paznic la Universitatea Stanford,
‎la momentul crimei.
‎Crawford a fost suspect de la început.
‎Recent am reușit să legăm ADN-ul ‎lui Crawford de scena crimei.
‎Detectivii noștri i-au dus un mandat
‎și când au bătut la ușa ‎reședinței lui Crawford,
‎acesta s-a sinucis.
‎În timpul percheziției apartamentului, ‎au fost găsite câteva lucruri de interes.
‎Unul era o cutie din dulapul său ‎cu niște documente importante
‎iar în aceasta era cartea ‎numită‎ The Ultimate Evil,
‎o carte despre ucigași în serie.
‎Biserica Procesului a fost desființată ‎în 1974,
‎înainte de atacurile Fiului lui Sam. ‎Biserica a negat orice legătură
‎cu Charles Manson și familia acestuia. ‎Niciun membru și nici grupurile afiliate
‎nu au fost arestate în legătură ‎cu cazul Fiului lui Sam.
‎Până în ziua de azi, ‎Insurgenții din Pine Street
‎îi continuă munca lui Maury ‎în căutarea răspunsurilor.
‎Subtitrarea: Alin Godino