SULLIVAN BÜNTETÉS-VÉGREHAJTÁSI INTÉZET 1993. SZEPTEMBER 23.
Közel 16 éven át
nyomoztam Sam fiának gyilkosságaival kapcsolatban.
De még nem derítettem ki a végső igazságot.
A kezdetektől
azt gyanítottam, hogy a „Gyermekek” nevű titokzatos szektának
kulcsszerepe volt a gyilkosságokban.
De még rengeteg megválaszolatlan kérdés volt.
Hogy került David Berkowitz a szektába?
Ki húzta meg a ravaszt a gyilkosságoknál?
Ki járt még szabadon közülük?
És annyi év után most először
végre itt volt a lehetőség megérteni az okot.
Ma találkozhatok a megfoghatatlan és néma David Berkowitzcal.
Ez volt a pillanat, amelyről Maury álmodott,
és amelyért keményen dolgozott.
A Szent Grál.
Interjú azzal, aki sosem beszélt senkivel, bár ostromolták érte.
A szemtanúja lehettem.
David Berkowitzcal volt találkozónk.
Nyilván izgulunk. Nagyon akarjuk ezt.
Nem tudjuk, mi lesz belőle.
Nem tudjuk, kivel fogunk beszélni.
A fickó Sam fia. Kiszámíthatatlan, mi lesz.
Maury számára hatalmas dolog volt.
Kicsit olyan, mintha Maury lenne Holmes, Berkowitz pedig Moriarty.
Feszült pillanat volt.
Kőkemény a szitu.
És meg is jelent a fickó.
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Úgy tűnt, hogy a sors akart mindent, ami történt.
Mintha mindent elrendeztek volna.
Mintha mindez elkerülhetetlen lett volna.
Elkerülhetetlen volt.
Házasságon kívül születtem.
És az… anyám valaki más felesége volt,
az apám is házas volt, ezért nem akartak megtartani.
Így aztán Berkowitzék fogadtak örökbe és neveltek fel.
És bár szerető otthonban nőttem fel,
sok érzelmi problémám volt, és mindig bajban kerültem.
Nem hittünk a fülünknek. Udvarias volt.
Összeszedetten beszélt.
Dühöngő őrültre számítottunk.
De valójában… Sosem irányítottam az életemet.
Világ életemben megkínzott ember voltam.
A családi hátterével kezdtük.
Gyötrődő gyerekként írta le magát.
Úgy érezte, hogy valami húzza a sötétség felé.
Volt valami, egy erő, ami húzott, kifelé az éjszakába,
hogy kószáljak.
Nem tudom, mi volt az. Csak…
Visszatekintve miért gondolja azt,
hogy történt valami, amikor kilépett a hadseregből?
A leszerelés hatalmas váltást jelentett számomra.
Nagyon sebezhető voltam. Nagyon magányos, üres és…
Céltalanná vált az életem.
Nem tartottam semerre se.
Találkoztam pár emberrel.
Egy közeli buliban voltak, találkoztunk, beszélgettünk egy darabig.
Néhányan csak lazítottak, mint én,
csak társaságot kerestek.
Alapvetően ez volt minden.
Maury ismerte Berkowitz környékét.
Tudott az Untermyer Parkról is,
és az ott folyó különös dolgokról.
Tudni akarta, hogy Berkowitz része volt-e ennek.
Volt egy pillanat, amikor komolyabb lett mindez?
Yonkersben, az Untermyer Parkban?
Igen…
Volt ott egy helyünk, egy kőkör.
Mindenki leült egy kőre, és dumáltunk,
a semmi közepén.
Érezni lehetett valamilyen erőt odakint,
valaminek a jelenlétét a sötétben.
Egyre több szó esett a boszorkányságról,
a fekete mágiáról.
Szinte olyan volt, mintha kisebb miséket tartanánk.
Szemtanúja lettem állatáldozatoknak.
Visszataszító volt, de valahol le is nyűgözött.
Ez valami más volt.
Senki más nem csinálta ezt, csak a mi kis körünk.
Különlegesnek érezték magukat tőle?
Igen. Különlegesnek éreztük magunkat.
Eljött a pillanat, amikor hivatalosan is beavatták ebbe a csoportba.
Részleteket kérdezett a szektáról.
Hogy csalták maguk közé?
Hogy avatták be a szertartásokba?
Behúzták, manipulálták.
Azt hiszem, Maury tudta, hogy egy csomó kölyök az erdőben
kiváló közkatonákat jelenthet egy nagy, sátánista hálózatnak.
Esküt tettem, és vérszerződést kötöttem,
hogy szolgálom az ördögöt, és…
Át kellett adnia valamit a csoport vezetőinek?
Igen. Fotókat kellett adnom a családomról.
Azt mondták: „Most már mind testvérek vagyunk.
Ha elárulod a csoportot, tudnod kell, hogy elkapjuk a családodat.”
Meglepte, hogy John Carr és Michael Carr úgy végezte, ahogy végezték?
Nem. Ennek megvan az ára.
Az okkult dolgokba bevonódó emberek általában
tragikus autóbalesetet szenvednek, valamilyen fura balesetet,
és meghalnak.
Szóval, így indult el.
Kicsit olyan volt, mint a kezdődő lavina, igaz?
Igen. Legvadabb álmaimban sem hittem,
hogy egy nap ártatlan emberek halnak meg.
A Sam fia támadások csak úgy megtörténtek, vagy…
Vagy több erőszakot akartak,
és szándékosan kitervelték?
Még belegondolni is borzalmas, de…
A támadásokra, legalábbis a legtöbbre, a végső áldozatként tekintettek?
- Ez volt a koncepció? - Igen.
Maury vezette a beszélgetést? Nem tudom, annak nevezném-e.
Maury olyasmiket mondott, hogy: „Igaz, hogy ez történt?”
Ha valaki már 16 éve foglalkozik ezzel,
és végre beszélhet az elkövetővel…
A nyomozása eredményének megerősítését akarta? Persze.
Nyolc támadás történt.
- Igen. - Mind maga volt?
Mindegyiknél ott voltam.
Nem mindnél én húztam meg a ravaszt.
A rendőrség viszont valamiért az egyetlen elkövetős elmélethez ragaszkodott.
Bár ez nem fontos, mert néhányat én követtem el. Én…
Talán nem gondolja, hogy lényeges,
hogy mit tett vagy mit nem,
de garantálhatom, hogy a közvélemény, a családok számára,
a túlélőknek, az áldozatoknak fontos.
Hát…
Fussunk át rajtuk gyorsan!
- Igen. - Rendben?
- Nézzük át őket gyorsan! - Nos, amire emlékszem…
A nagy részét el szeretném felejteni. Nem akarok erről beszélni.
Kicsit a macska–egér játékra emlékeztetett.
Berkowitz nem mondta el neki. Terelt. Nem adta meg az információt, amit akart.
Maury erőltette.
A tetthelyeken, David…
Nyolc támadás történt. Azt mondta, nem mind ön volt.
Igen.
Donna Lauria Bronxban?
Ön tette?
Igen.
- Carl DeNaro, Rosemary Keenan Queensben? - Nem.
Joanne Lomino, Donna DeMasi?
Nem.
- Christine Freund Queensben? - Nem.
- Virginia Voskerichian Queensben? - Nem.
- Egyik sem ön volt Queensben? - Nem, ott voltam. A közelben.
Visszatérve Bronxba, Valentina Suriani és Alex Esau lelövése.
Az ön volt?
Visszamegyünk Queensbe, az Elephas diszkó, Bayside.
Judy Placido, Sal Lupo. Ön tette?
Nem.
És végül talán az egyik leghírhedtebb támadás
az Egyesült Államok történetében,
Stacy Moskowitz meggyilkolása, Robert Violante megvakítása,
Brooklynban.
Ön tette?
Nem.
Igaz, hogy John és Michael Carr a csoport tagja volt?
Igen.
John vagy Michael Carr meghúzta a ravaszt bármelyik támadásban?
Igen.
Összegezve, a bűncselekmények helyszínén
mindig többen hajtották végre a tettet, együttműködve.
- Néha három vagy négy… - És több jármű.
- Igen. - Oké. És többen lőttek.
Igen.
Nem hittük el. Maury pontosan ezt akarta.
David Berkowitz nagyjából megerősíti a nyomozása minden elemét.
Sőt, további részleteket is elárul.
De Maury leginkább azt akarta,
hogy Berkowitz nevezzen meg konkrét személyeket.
De a Carr fivéreken kívül Berkowitz senkit sem adott fel.
Nem.
Így aztán sajnos nem kapott meg mindent, amit akart.
Viszont Maury megerősítést kapott arról, hogy megtalálta a bizonyítékokat,
nyomozott, és igaza volt.
És tudják, mit? Ez átírja a kriminalisztika történetét.
Egy .44-es kaliberű Bulldog.
New York legdurvább sorozatgyilkosa nem egyedül dolgozott.
Ez nagyon komoly. Ez tényleg rohadtul komoly cucc.
Extázisba estem.
Az interjú az Inside Edition számára készült.
Tudtuk, hogy jó anyagunk van.
A Sam fia nevű gyilkos. Csinos, fiatal nők voltak a célpontjai.
Rettegésben tartotta New Yorkot. Játszott a rendőrséggel.
És mióta elfogták, nem beszélt.
Mostanáig.
A reakció olyan volt, mintha rakétát lőttünk volna ki.
David Berkowitz beszél.
Felrobbant.
David Berkowitz beteg, gonosz figura,
aki 16 éve a címlapokra került Sam fiaként.
Nos, most visszatért.
A Sam fia összeesküvés-elmélete tovább él, magának Berkowitznak köszönhetően.
Berkowitz most azt mondja, hogy nincs egyedül.
Azt mondta, sátánista szekta tagja volt, és másokkal együtt gyilkolt.
Messze ez volt a legnagyobb reakció bármilyen anyagomra.
Egy sátánista szekta tagja volt.
Többen segítették a gyilkosságok elkövetésében.
Összesen nyolc volt…
Bekapcsoltam. Ott van Maury Terry, aki a könyvet írta,
és interjút készített Berkowitzcal.
Nem semmi.
Ugyanakkor kicsit nyugtalanító is hallani a neved
két vadidegen beszélgetésében.
Nem mindnél én húztam meg a ravaszt.
Ahogy kimondja: „Nem én lőttem le Carl DeNarót”.
Meg voltam döbbenve. Úgy éreztem…
A fickó, akiről 35 éve mondják neked, hogy ő lőtt rád…
Ez egyszerűen felfoghatatlan.
Ez az információ megváltoztathatja az ügyet.
Maury szerette volna, ha a rendőrség bevallja, hogy elcseszte.
Nem tudom, mit művelt a New York-i Rendőrség. Máig nem tudom.
Úgy érzem, a város hibázott. Nem göngyölítették fel az ügyet.
Azt hittük, van olyan erős az anyag, hogy újranyissák az ügyet.
Sajnos csak felhúzta a rendőrséget.
És a sajtó egy része ellentámadásba lendült.
„Ez baromság. Maury hazudik, én is hazudok.”
„Berkowitz is hazudik, a hazudozást könnyítettük meg.”
Mert senkitől sem akarják hallani, hogy 16 éven át elbaszták.
Háború volt.
Bumm! Ütés! Válasz! Bumm!
Rám szálltak, és rászálltak Mauryra is.
Valaki váratlanul ír egy könyvet a sátánistákról,
és változni kezdenek a sztorik.
Érdekes, hogy változnak a történetek, ha könyvet írnak.
Ha odajössz, megkritizálsz,
és jogos a kritika,
simán elfogadom.
Kijavítjuk. De ha valaki kitalál dolgokat, mint ezt a szektás izét…
Nem veszem be.
Felbosszant. Ahogy most is.
Szerintem a rendőrség, legalábbis a vezetői szinten levők,
biztosan gyanították, hogy nagy hibát követtek el.
A New York-i Rendőrség nagyon erős szervezet.
Nem akarnak rossz színben feltűnni. Oké? Politika az egész.
Bármit megtennének, hogy hiteltelenítsék Maury Terryt,
lerombolják a jó hírét, a meggyőződéseit, az elméleteit,
mert fenyegetésnek érezték.
Nem akarok káromkodni, de ez bugyutaság.
Olyan volt, mintha a nyomozók,
akik a magányos fegyveres elméletét vallották, védték volna az elméletet.
Megvizsgáltuk a szekta kérdését. Sok mindent megvizsgáltunk.
Egyedül követte el az összes támadást.
Volt egy nyomozó az ügyben.
Maury végzetének nevezném.
A neve Coffey volt.
Ami engem illet, az életemre is megesküszöm, hogy egyedül tette.
Joe Coffey kifejezetten ellenségesen viszonyult Maury Terryhez.
Mindent megtett, hogy rossz színben tüntesse fel.
Berkowitz szájába adta az elméleteit,
és ez meggyőződésem szerint minden tekintetben csalás.
Coffey megesküdött a saját igazára. Maury is a sajátjára.
Patthelyzet volt.
Itt a New Jersey 489 WABC.
Maury Terry oknyomozó újságíró, író.
Ha szeretne részt venni a beszélgetésben, hívja a 2-1-2 8-7-7 WABC számot!
Igen, Joseph?
Igen, Mr. Terry, lenne egy kérdésem.
- Hallgatom. - A nyomozók egyike voltam.
Nyomozó őrmesterként kilenc eset tartozott hozzám.
Csak nem Joe Coffey?
De, igen. Pontosan tudjuk, mi maga.
Bűnös megtévesztésben, és ezt maga is tudja.
Ha valaki megtévesztett bárkit,
az az Omega egység volt 1977-ben,
nem én, a Queensi Ügyészség
vagy az igazságot kereső más nyomozók.
A rendőrség bizonyítékokra épít.
- Én is. - Szabályokra.
Én is, és Santucci is Queensben.
Nos, John Santucci egy másik történet. Mindenkinek joga van a véleményéhez.
Vagyis amit Santucci mond, csak vélemény?
- Nem profi nyomozó? - Egyértelműen nem.
A hivatala örömmel hallja majd ezt.
- Joe. - Igen?
Úgy érzi, fenyegeti Maury Terry…
Egyáltalán nem, de a közvéleménynek tudnia kell, hogy csaló.
Olvasta a könyvet, Joe?
- Nem olvasok szemetet. - Nos…
- Ostobaság. - Jobban tenné.
Nos, nem szeretek meséket olvasni.
Ha tudod, hogy igazad van,
ha tudod, hogy helyes célokért küzdesz,
és mások nem tartanak szavahihetőnek, sőt, meg sem hallgatnak…
Maury, egy volt New York-i rendőr szerint Berkowitz hazudik.
Mi a válasza erre?
Valami rejtegetnivalójuk van.
Ez a legnehezebb.
Ha van bizonyítékod, de meg sem nézik.
Ez nagyon zavarta.
Több lövész ma is él.
A vezetők és a bűntársak közül is többen élnek.
De Maury nem adta fel,
és megduplázta az erőfeszítéseit, hogy bebizonyítsa az igazát.
A DÖNTŐ PARKOLÁSI BÜNTETÉS
Megszereztem Sam fiának vallomását,
aki elmondta, hogy több tettestársa volt a hírhedt gyilkosságsorozatban.
Lelepleztem egy országos sátánista hálózat létezését,
amely a jelek szerint számos rejtélyes halálesetért felelős.
De az igazságszolgáltatás így sem volt hajlandó cselekedni.
Miközben a hatóságok ültek a babérjaikon, én nem tétlenkedtem.
Sam fiának meggyilkolt és megcsonkított áldozatai,
Sisman, Platzman, Arlis Perry,
és igen, még a Carr fivérek is, megérdemelték a választ.
A gyilkosaik szabadon jártak, és tovább folytathatták a mészárlást.
A bíróság elé állításukhoz segítség kellett.
Szövetségesek kellettek.
Amikor Berkowitz azt mondta, hogy nem ő lőtte le DeNarót,
a döbbeneten túljutva az ügy újranyitása lett a célom.
Meg akartam keresni az ügy többi érintettjét,
és megnyugtatóan lezárni önmagam és mások számára.
Folyton kapok megkereséseket. „Eljön a műsorba? Ad interjút?”
Hírműsorok szoktak keresni.
Ez éppen Geraldo Riveráé volt.
Belementem.
„Elfáradna az 57. utcai Kennedy's étterembe?”
Utána kocsival visszük ki Secaucusba.
Beléptem, és a pultos úgy üdvözölt, mint egy régi barátot.
Megkérdezte: „Ön Carl, ugye?”
„Igen.”
Erre ő: „Be kell mutatom valakinek.”
Odanézek, és egy fickó áll mellettem.
Kezet nyújt. „Carl, bemutatom Mauryt. Maury, Carl.”
Ha nem is tekintettem példaképnek,
a könyve elolvasása után rengeteg kérdésem volt.
Maury szerette a bárokat, és jól kijöttünk egymással.
Azt mondta: „Részt veszel a nyomozásban?”
Mire én: „Mindenképpen.”
Úgy döntöttünk, információt cserélünk és tartjuk a kapcsolatot.
Persze, Maurynak nincs mobilja. Nincs számítógépe.
Vezetékes telefonja van.
Szóval, elkezdett dolgokat küldeni nekem.
Címeket, neveket.
„Deríts ki mindent erről a címről! Ki volt a tulajdonos?”
Így aztán áldozatból pártfogolt lettem.
Annak alapján, amit tudok, nagyrészt Maury Terry könyvéből,
egyértelműen összeesküvésnek tartom.
Aki azt hiszi, hogy nem voltak benne többen, valószínűleg hülye.
Nem tartott sokáig, hogy Maury belső körének a tagjává váljak.
Maury rengeteg barátot szedett össze segíteni a nyomozásban.
Az aprómunkát végezték el helyette.
Maury Terryt az okkult bűnesetekről szóló rendőrtovábbképzésen ismertem meg.
Nyomozó voltam Yonkersben, a különleges nyomozati egységnél.
Az okkult és szektás bűnesetek „szakértőjének” számítottam.
David Berkowitz azt állítja, hogy egy sátánista szekta
felelős hat fiatal megöléséért.
A nyilvánosságot élénken foglalkoztatták a Sam fia gyilkosságok.
Az emberek féltek, hogy a támadássorozat még nem ért véget.
Yonkers polgármestere végleg le akarta zárni.
Szabad kezet adott az igazság kiderítéséhez.
Így aztán Mauryval nekiláttunk a munkának.
Maury Terryvel először a Kennedy's nevű helyen találkoztam.
Megkérdezte, hallottam-e már Sam fiáról. „Igen, hallottam.”
Maury szeretett inni. Nem volt alkoholista.
De amikor ivott, Maury az ügyről beszélt.
Havonta egyszer találkoztunk a Kennedy'sben, péntek esténként.
Ott voltak a barátai és munkatársai, akik segítettek a nyomozásban.
Ők voltak a Pine Street-i szabadcsapat.
Egy egyrészt onnan jön, hogy Berkowitz ott lakott,
de Sherlock Holmes-utalás is van benne.
Menő dolog volt a klub tagjának lenni.
…évekig dolgozott a csatornázási műveknél.
A csatornapatkány örökre az marad.
A térképen nem szereplő katakombákról és alagutakról beszélt.
- Egyenesen odavezet a… - Az Ördög barlangjába.
- Az Ördög barlangja. - A vízvezetékhez vezet.
Akkoriban dohányoztam. Ott ültünk, és cigiztünk.
„Ezt nézd meg! Azt nézd!”
Kellemes korszak volt.
Van egy szemtanúnk, aki látta Berkowitzot
az Untermyer Parkban, egy csomó emberrel.
Bingó.
Maury igazságot akart szolgáltatni.
Azt hiszem, Maury nagyobb dolog nyomára jutott, mint bárki sejtette volna.
A Pine Street-i szabadcsapat a nyomokat ellenőrizte,
és minden új szemszöget megvizsgált,
miközben az időnket az igazság feltárásának szenteltük.
A PROCESSZUS
A GYERMEKEK
Yonkersben elkezdtük feltárni az ügy hátterét,
és rengeteg további vizsgálatot igénylő dologra bukkantam.
Berkowitzról azt mondták, hogy soha nem volt barátnője.
„Magányos figura.”
A nyomozásom során rájöttem, hogy nagyon is társasági ember volt.
Utánanéztem az Untermyer Parkba járó csoportnak.
Rábukkantam a barátnőjére.
Berkowitznak sok barátja volt.
Mind a parkban lógtak.
Mind részt vettek a drogügyekben, a szexben és a hasonlókban.
Úgy hívták magukat: a „Gyermekek”. Ezt a nevet adták nekik a város lakói.
Voltak köztük idősebbek.
Voltak, akik csak titokzatoskodtak.
Volt egy fickó,
aki ugyanabban a házban lakott, mint Berkowitz.
Ismerte Carrékat.
És sárga Volkswagenje volt.
Valaki üldözőbe vett egy sárga Volkswagent
a Moskowitz-gyilkosság helyszínénél.
David Berkowitznak Fordja volt.
Kíváncsi voltam, van-e kapcsolat, és bevihetjük-e kihallgatásra.
Végül sikerült megtalálnom,
és beszéltem vele.
Teljesen paranoiás volt.
Azt mondta, a nyomában vannak.
Rettegett, hogy ha beszél, meghal.
HOGY A NYOMÁBAN VANNAK
Pár nap múlva öngyilkos lett.
- Beszélt másokkal is? - A legtöbb azonnal ügyvédet hívott.
Nem beszéltek velem.
Senki sem akart bekeveredni az ügybe.
De aztán rátaláltunk valakire, egy John Paul nevű férfire.
Akkoriban első éves középiskolás voltam.
Gyorsan összebarátkoztam John Carr-ral.
Azt hiszem, játéknak indult.
Druidaszertartások és hasonlók.
Nem volt benne semmi komoly, oké?
Aztán valamikor közben valaki a csoport vezetője lett,
és teljesen más irányba vitte el az egészet.
Az Untermyer Parkban történt.
Aznap este 30 vagy 40 ember volt ott a beavatáson.
Nagyon lassan kezdtek el kántálni,
és egyre intenzívebben csinálták.
Emlékszem, hogy odavittek
egy nagyon hideg, márvány vagy ilyesmi emelvény elé,
és hallottuk, hogy kutyákat ölnek meg.
Kevés ennél szörnyűbb dolgot hallottam. Sosem fogom elfelejteni.
Nehéz megmondani, mi igaz belőle és mi kitaláció.
Azt állította, hogy kamaszként a csoport tagja volt.
Úgy tűnik, néhányan pornográfiával is foglalkoztak.
Maury elkezdett nyomozni a pornográfiával kapcsolatban.
Számos, névvel nem vállalt interjúval megerősítettük a Gyermekek létezését,
és találtuk pornográfiával és droggal foglalkozó tagokat.
Azonnal Ron Sisman jutott az eszembe,
a fotós, akit állítólag a szekta ölt meg.
Mikor Maury Terryvel dolgoztam, döglött aktákkal foglalkoztam.
Az egyik első eset, amelynek utána kellett néznem,
Ron Sisman és Elizabeth Platzman meggyilkolása volt,
1981-ben, halloween éjszakáján.
A körzeti nyomozók semmire sem jutottak.
Megoldatlan maradt.
Én viszont ki akartam deríteni, ki ölte meg őket.
Maury Terry úgy gondolta, hogy egy gyilokfilm miatt haltak meg.
A film a Stacy Moskowitz-gyilkosságról készült.
Maury elmondta, hogy Sisman egy furgonban volt aznap éjjel,
amely olyan távolságban parkolt,
hogy láthatta a gyilkosságot.
Egy utcai lámpánál történt.
Felvette, ahogy lelövik Stacy Moskowitzot és Robert Violantét
a kocsijukban, Brooklynban.
Megkerestük Sisman családját.
Tényleg volt furgonja.
Sisman családja elmondta, hogy kölcsönkért egy Betamax-kamerát,
hogy a barátnőit filmezze a lakásán.
Ezt erősítette meg a nyomozás.
Vagyis könnyen elkészíthette volna a gyilokfilmet, ha akarja.
Bár ezzel meglett a bizonyíték a gyilokfilm elméletére,
hamarosan találtam egy informátort, aki még sötétebb dolgokról mesélt.
Maury mesélt nekem egy Jesse Turner nevű fickóról.
Jesse Turner levelet írt Maury Terrynek a börtönből.
Azt mondta, információja van Sisman és Platzman megöléséről.
Úgy döntöttünk, beszélünk Jesse Turnerrel
a talladegai szövetségi börtönben.
Sosem hallotta a nevem?
Nem hallottam magáról,
amíg levelet nem küldött a Sisman-ügyről.
Két órát töltöttünk vele egy vasárnap délelőttön.
Elmondta, hogy az Utolsó Ítélet Processzusának Egyháza tagja volt.
Néha találkoztam velük.
Ki ez a „velük”?
A Processzussal.
Amikor 16, 17, 18 éves az ember és elég magányos…
És valaki miatt fontosnak érezheti magát…
Megértem. Tényleg.
- Bármit megtehetnek az emberrel. - Megértem.
Azt mondta, hogy Ron Sismant és Elizabeth Platzmant
a szekta ölte meg.
Sisman és Platzman megölése
igazi beteg, elborult húsvétitojás-vadászat volt.
Gyilokfilmeket kerestek.
Mivel erről egy rab számolt be, kételkedve fogadtam,
de Maury pontosan ezt mondta korábban. A gyilokfilmet keresték.
A film Ron lakásában volt.
A lakást teljesen felforgatták,
láthatóan kerestek valamit.
Azt mondta, a szekta a filmmel a káoszt akarta növelni.
A szektának ez volt a célja.
Minden az apokalipszis próbatételeinek a része volt.
Véletlenszerű, szervezett erőszakos cselekmények fokozása.
- A terrorizmus egyik formája. - Igen, pontosan.
Ezzel elkezdett tisztulni a kép.
A Maury által vizsgált majdnem minden bűntett érintettjei
kapcsolatban voltak a Processzus Egyházával.
Tudjuk, hogy David Berkowitz a parkban olyanokkal találkozott,
akik tagok voltak, a gyülekezetbe jártak Manhattanban.
Az Egyháznak sok fokozata van,
és vannak hétköznapi emberek,
akik a mozgalom húsát és vérét adták,
a kibaszott szívét és lelkét.
Szerintem Berkowitz így került közéjük. Adtak neki valamit, amiben hihet.
Így lett a gyilkosuk, aki segít megvalósítani a céljukat.
Szerintem Berkowitz nem hitte, hogy valaha megöl valakit,
de ha belekerültél, megesik az ilyesmi.
Négy éve interjúztam Berkowitzcal,
és azóta minden nyomnak utánanéztem.
Most már értettem David leveleinek az utalásait,
és a titkolózó válaszait az interjún.
Nem.
Megismertem a Gyermekeket,
és felfedtem az országot lefedő gyilkosságok végtelen hálóját.
Nehéz volt ilyen szörnyű bűntettek után nyomozni,
és rengeteg áldozatot hoztam.
De most eljött az idő, hogy vége legyen, egyszer s mindenkorra.
Megvoltak a tények,
de kellett a cáfolhatatlan bizonyíték, ami cselekvésre készteti a rendőrséget,
hogy végre békére lelhessek.
Így aztán a kamerámmal felfegyverkezve visszatértem Davidhez.
BERKOWITZ INTERJÚJA 1993
Akkoriban a 7-es csatornánál dolgoztam a New York-i ABC-nél, helyi riporterként.
Bűnesetekről tudósítottam 35 éve New Yorkban,
a legnagyobb ügyekről is.
Nagyon jól ismerem a New York-i Rendőrséget.
Tudom, hogy működnek a dolgok az utcán.
Meg sem tudom mondani, hány téves ítéletet láttam,
amelyeknél kényszerítették a tanúkat, a gyanúsítottakat,
vallomásokat hamisítottak és hazudtak.
A leghírhedtebb ügy New Yorkban…
Maury Terry ismerte a munkámat, és megkeresett.
Egy pillanat alatt elutasíthattam volna Mauryt, mint sok más embert.
Maury kívülálló volt, nem sikerült betörnie.
De az információja megállta a helyét.
A yonkersi parkban feltárt kapcsolatrendszer.
A csoport a '70-es években gyakran találkozott itt, az Untermyer Parkban.
És szóra bírta az embereket.
Berkowitz hallgatott rá. Hozzáférést jelentett Berkowitzhoz.
Akkoriban David Berkowitz szenzációs kijelentéseket tett arról,
hogy nem egyedül tette.
- Ez keltette fel az érdeklődésemet. - Kezdünk…
Voltak mások is? Mi van a rendőrség nyomozásával?
Kamera kész?
Ő volt a nagy zsákmány.
Mindenki vele akart interjút készíteni.
Összeállítottuk egy sorozatot,
és Maury lett az interjú producere.
Szóval, milyen lesz? Ugyanaz, mint az Inside Edition?
Vagy csak egy egyórás blokkot csináltok belőle?
- Vagy kettő. - Kettő? Az sok.
Az sok, mert akkor sokat kell…
beszélnem a dolgokról.
- Sokan figyelnek. - De ha túl hosszú, elveszíted őket.
Nem érdekli úgy őket, mint téged.
Ha túl hosszú.
Tudod, nem nagy öröm erről beszélgetni.
Csakhogy az interjúból
világossá vált számomra, hogy Maury Terrynek megvan a haditerve.
Beszéljünk azokról, akik ott voltak Stacy Moskowitz és Robert Violante halálakor!
Volt egy tanú, aki látott egy vöröses vagy rozsdaszínű furgont
az utca másik oldalán parkolni, az áldozatok kocsija mögött.
Van köze a furgonnak az ügyhöz?
Igen, része volt…
a csoportnak.
Úgy tudom, hogy három fickó volt a furgonban.
Igaz ez?
Lehetséges. Nem emlékszem.
Miért volt ott a furgon?
Nos, film is készült.
Valaki le akarta filmezni valaki másnak, vagy…
Azt állítja, hogy gyilokfilmet forgattak
a furgonból, Stacy Moskowitz és Robert Violante megöléséről?
Talán nevezhetjük ennek is.
Igaz az is, hogy a furgonban levő egyik személy,
az, aki valószínűleg forgatott,
Ronald Sisman volt?
Igen.
Igen, ismertem.
És a furgonban volt aznap éjjel?
Igen. Így volt. Valami filmet akart csinálni.
Kezdetektől fogva
nehéz volt megítélni, hogy mi történik az interjúban.
Nem láttam, hogy David Berkowitz sok részletet árulna el a bűntettről.
Berkowitz vonakodott beszélni.
Nem tudom, miért.
Nem akart belemenni.
Talán aggódott, hogy besúgja a bűntársait. Talán nem akarta újra átélni.
Maury viszont az igazságot akarta.
A szektacsoport volt a felelős a Sam fia gyilkosságokért?
Vagy volt a háttérben más is?
Volt egy másik csoport is, egy elitebb csoport,
rejtve, beleszövődve az egészbe.
A Processzus? Erről a brit szektáról beszél?
Igen. Arról.
Tehát azt mondja, és ez egészen elképesztő,
hogy a Processzus vezetői ott voltak,
amikor elkészült a terv a .44-es kaliberű gyilkosságok elkövetésére?
Igen.
Homályosan fogalmazott az Egyházról,
a résztvevőkről.
Úgy tűnt, a szájába adják a válaszokat.
Voltak sztorik egy hírhedt figuráról…
Charles Mansonról, és arról, hogy köze van az Egyházhoz.
Beszéltek a Processzus tagjai vagy vezetői önnek Mansonról?
Önnek vagy a csoport tagjainak?
Hallottam arról, hogy volt köze a dologhoz, igen.
Nem tudom, hogy Berkowitz csak bólogatott-e Maury Terry sztorijára.
Emlékszik egy fiatal nő, Arlis Perry esetére?
Igen.
Jó néhány éve ön ezt az üzenetet küldte.
„Levadászták és lemészárolták. Követték Kaliforniába.”
Úgy hallotta, ez történt Arlis Perryvel?
Igen, így van. Igen.
Emlékszem, azt gondoltam hogy nem mond igazat.
Nem tűnt hitelesnek a többi elmélete.
Bármit is mondott, nem volt igazi értéke. Valójában…
Azt mondta Maurynak, amit hallani akart.
Na most, ha a Processzus még létezik, és létezik,
a társadalomnak aggódnia kell a hozzájuk hasonlók miatt?
Maury annyira agresszív volt, hogy számomra már
zsarusnak érződött. Talán el is ijeszti.
Milyen más bűntényeket követtek el?
Kemény drogokkal kereskedtek, gyerekekkel is voltak ügyek.
Gyerekekkel. Mit ért ez alatt?
Milyen üzlet volt ez? Mit csináltak?
Csak nyomult és nyomult.
Kezdett kihallgatásra emlékeztetni.
Kikezdte a saját hitelességét.
Azt mondja, a Processzus pedofil tartalmakat készített?
Ezt mondja? És gyerekeket szállítottak?
Imádom a tagot, de teljesen őrültnek tűnt.
Beszéljünk az egyéb ügyekről!
Bocsánat, itt jöhet egy szünet.
Milyen egyéb ügyek? Mit követtek még el?
- Bocs. Hagytam, amíg csak lehetett. - Oké.
Nem tudom folyton felidézni ezt. Túl fájdalmas.
Őrületbe kerget…
Maury célja mindig is az volt, hogy elfogadják.
Azt gondolta, hogy ez az interjú,
ha mindenki hinni kezd a szektás elméletében,
valahogy újságírói hitelességgé konvertálódik.
Miután letartóztatták a 24 éves postai dolgozót,
a rendőrség gyorsan lezárta a New York-i bűnözés legszenzációsabb esetét.
De vajon megoldották? David Berkowitz szerint nem.
Megszólal Sam fia.
Amikor összeraktuk a sorozatot,
a legtöbb ember reakciója az volt, hogy…
„Lehetett így is.”
De Maury nem ezt akarta.
Nem változtatta meg azt, amit David Berkowitzról gondoltak.
És a részünkről ezzel végeztünk is.
Viszont azt hiszem, Maury megszállottja volt az ügynek.
A megszállottak nem akarnak szembesülni a valósággal,
de az igazság néha könyörtelenül szembejön,
és azt kell mondaniuk, nem úgy van, ahogy hittem. El kell engednem.
Maury különösen makacs ember volt. A nemet nem fogadta el válasznak.
És 1998-ban, két év nyomozás után,
megírtam a jelentésemet, összefoglalókkal, ábrákkal,
és előadást tartottam a kerületi ügyészségnek Queensben.
Ott volt New York összes fejese,
a kerületi ügyész, a rendőrség képviselői.
A felüket nem is ismertem.
Ismertettem az adatokat.
A nyomozás során kiderült,
hogy legalább öt ember vett részt a támadásokban.
Ezt tanúk bizonyítják.
Elmondtam, kik a gyanúsítottak.
Beszéltünk a Processzus Egyházáról. Követhették a bizonyítékokat.
Csak erőforrásokat kértem.
A másfél órás prezentáció végén azt mondták:
„Köszönjük, majd jelentkezünk.”
Sosem hallottam róluk.
Írtam egy jelentést a meglevő adataim alapján.
Írtam David Berkowitz és a Processzus Egyházának kapcsolatáról.
SÁTÁNISTA SZEKTA GYŰLT ÖSSZE
Benyújtottam a déli körzetnek. Benyújtottam a New York-i Rendőrségnek.
Elmagyaráztam, hogyan állítottam össze.
Azzal kezdték, hogy kiadták Joe Borrellinek.
Kevesebb mint két nap kellett ahhoz,
hogy azt mondják, zárjam le az ügyet.
„Tüntesd el az irodából! Vége.”
Nem akarom szidni a New York-i Rendőrséget,
de nem túl együttműködők.
Sosem kaptam hozzáférést az aktáikhoz,
hiába kértem.
Nulla helyszínelői adat,
semmi a tetthelyekről.
Kezdettől hátránnyal indultam.
Színtiszta politika volt.
Ez az ügy sokak karrierjét indította el.
És ugye a politika, az politika.
És ezzel vége is volt.
Maury nagyon dühös volt.
Voltak napok, amikor nem szólt hozzám. Máskor e-mailt küldött:
„Miért nem oldod meg végre rendesen az ügyet?”
Iszonyatosan zavarta, hogy nem tudott az ügy végére járni,
és rajta kívül nem érdekelt senki mást.
Azt mondta: „Egyértelműen feltártam mindent.
És senki sem látta, senkit sem érdekel.”
Ez bántotta.
A rendőrség pedig mindenkit bolondnak állított be,
azt mondták, összeesküvés-elméletek rabjai vagyunk.
Azért tette, mert egy sátánista szekta tagja lett,
és erre rengeteg bizonyíték van.
Nem csak én állítom ezt, és nem is csak David Berkowitz.
Maury azt gondolta, hogy ha nem állítjuk meg őket,
másoknak is baja esik.
A rendőrség pedig nem akart nyomozni.
Nem tartották hitelesnek, bár megérdemelte volna. Bolondnak nevezték.
Szerintem van egy pszichopata gyilkosunk, a manipuláció mestere,
aki sikeresen csapta be Mr. Terryt és másokat a nevetséges sztorijával.
Erre egy szóval válaszolok. Bizonyítékok.
Nézze át őket, utána állítson ilyet!
Addig az ez ügy meghaladja a kompetenciáját.
Inkább az önét. Sorozatgyilkosokkal van dolgunk.
Nekem ez a hivatásom, uram, és ezek a dolgok nem így mennek.
Maury kicsit bele is bolondult.
Újabb dolgokkal állt elő,
de nem voltam vevő rájuk.
Félek autózni. Félek bármit csinálni.
Rálőtt 13 emberre, hatot megölt. Mind fiatal szerelmesek voltak.
Rengeteg információja volt.
Számtalan lehetséges verzión dolgozott.
A vallási szekta öt tagját, köztük Charles Mansont…
Minden pillanatban felbukkant
egy újabb lehetséges irány, egy szál, amelyet követni kellett.
Egy vad hétvégi bulin
72 szobás southamptoni palotájában Roy Radin producer…
Maury túlértékelte a szekta szerepét.
Mindenhol erre utaló jeleket kezdett látni.
Ott volt Arlis Perry.
Két gyertyával bántalmazták szexuálisan.
Maury azt mondta: „A gyanúsítottam a biztonsági őr.
Biztosan köze volt a szektához.
Ő ölte meg.”
De adós maradt a részletekkel. Nem volt bizonyíték.
Túl zavaros volt.
A kapcsolatok egy része elmélet volt, és Maury tényként kezelte az elméleteit.
Keresztes hadjáratot indított a gonosz ellen.
A sátánista szekták nyitották a sort.
Aztán jöttek a pedofilok és a gyerekmolesztálók.
Hálóvá terebélyesedett.
És a háló egyre nagyobb és nagyobb lett.
Az okkultizmus fogta össze.
Embereket kapcsolt az ügyhöz,
azzal a logikával, hogy ha A ismerte B-t, C-t és D-t is ismernie kellett.
A gonosz emberek gonoszságokat művelnek. Ennek nincs köze valamiféle sátáni erőhöz.
Teljesen szétcsúszott.
De ha nem értettél egyet vele, halott voltál.
Azt mondogattam, Maury, ez nem a te ügyed…
„De, igen, az!” Mire én: „Nem, az enyém.”
Erre ő: „Miért, mit csináltál?” „Fejbe lőttek.”
Véletlenszerű, szervezett erőszak.
Néha már aggódtam érte, de nem lehetett leállítani.
A mozgalom kibaszott szíve és lelke.
Maury egyre keményebben ivott.
Régen tartottam vele a lépést, de már nem ment.
Napi két doboz cigit szívott el.
Sok barátját vesztette el, és bezárkózott.
Egymillió sátánista az országban.
Kezdett mániákus lenni.
A Sátán már gyerekként megérintett.
Romlott az állapota.
Volt valami, egy erő, ami húzott, kifelé az éjszakába.
Vallási szekta.
„Istenem, segítsenek!”
Ez nem sci-fi. Ez igaz.
„Maury, a közvélemény sosem fog igazán hinni magának,
bármennyire is meggyőzőek a bizonyítékai.”
Ha a szívünket is belerakjuk,
valós a veszély, hogy túlságosan behúz a sztori.
Sötét világot vizsgálunk, amelyben jelen van a gonosz.
És nem értjük, miért létezik.
Ezért ki akarjuk deríteni, honnan jön a sötétség.
És az ember néha átlépi a határt.
Maury tényleg úgy érezte, hogy megragadta az igazságot. Mindent megtett.
És aztán nem találta a visszautat.
Maury egyszerűen… nem tudta levonni a végkövetkeztetést.
A kapuig eljutott, de a gólig már nem.
Nem tudta elfogadni, hogy bármit is tesz, az emberek nem fogják elhinni.
Mindegy, milyen keményen próbálkozik.
2010-ben, amikor New Yorkban éltem,
találkoztam vele a Walgreensben, és nem ismertem meg.
Rengeteget fogyott.
A haja lenőtt,
a fején baseballsapka. Korábban sosem hordta.
Maury…
Azt hitte, jól van.
Kicsit tényleg összekavarodott az agya.
Egyértelmű bizonyíték van arra, hogy Berkowitz nem egyedül tette,
és voltak társai.
Látszott, hogy fizikailag is megszenvedte.
Nyomozó voltam 15 éven át.
Tudom, mit tesz a stressz a testtel, és milyen érzés.
Maury Terry sok stresszt szenvedett el.
Nem várt együttérzést.
A legtöbb dolog, amit tett, nem róla szólt,
hanem a célról, amelyet el akart érni.
Maury szándéka minden esetnél az volt, hogy életben tartsa a sztorit.
„Életben kell tartani, mert még mindig vannak olyanok,
akik szabadon járva ilyen bűnöket követnek el.
Bíróság elé kell állniuk.”
Szenvedett, amíg csak el tudta titkolni.
Sosem beszélt az egészségéről,
de nyilvánvaló volt, hogy szívbeteg.
Oxigént kapott.
Szerintem az élete utolsó pár hónapja nagyon nehéz volt,
mert tudnia kellett, hogy haldoklik.
Mellette voltam a halála napján.
Utoljára azt mondta nekem, keressem meg az ügyben eljáró ügyészt.
Erre én: „Maury, ne aggódj emiatt!”
Pár órára a haláltól még mindig mások foglalkoztatták.
Egyszerűen… Most is feldühít, ha eszembe jut.
Ilyen ember volt.
Ekkor már szó szerint a halálos ágyán feküdt.
És ez mindent elmond róla.
Ennyi. Pár órával később meghalt.
Odarepültem a temetésre.
A koporsóban
jobban nézett ki, mint bármikor életében.
Igen. Tényleg. Jobban nézett ki, mint életében valaha.
Elegáns volt.
Köszöntsük Maury Terryt!
Egy férfinak sikerült új verzióval előállnia a mészárlásokról:
Maury Terry újságírónak.
Az első vendégem, Maury Terry.
A végső gonosz című könyv írója, Maury Terry.
Remélem, hogy a sztori nem hal el.
Remélem, valaki folytatja a munkát.
Úgy döntött, hogy az élete nagy részét ennek a sztorinak szenteli,
és ezzel lemondott olyan dolgokról,
amelyeket talán nagyon élvezett volna.
A halála utána döbbentünk rá arra, hogy hány embernek segített.
Azzal jöttek oda hozzánk,
hogy áldozat lettem és senki sem figyelt rám.
„Nem hallgattak meg. Nem hittek nekem.
Maury viszont komolyan vett, és ezért örökké hálás leszek neki.”
Ha behúz egy ügy, az lesz az életed.
A szívét, a lelkét, mindenét beletette.
És sosem volt vége.
Nem az ügy ért véget, csak ő.
A GYILKOS ÜZEN: „ÚJRA MEGTESZEM”
Maury megpróbált értelmet keresni az őrületben,
a megmagyarázhatatlant akarta megérteni.
Jó embernek neveltem.
Miért lövi le valaki Stacy Moskowitzot és Robert Violantét
a szerelmesek találkozóhelyén?
Miért szúrja le egy csapat virággyerek a terhes Sharon Tate-et?
Miért bántalmazzák kegyetlenül Arlis Perryt egy templomban?
Hogy egy állat elrabolja egy fiatal lány életét…
Maury dobozait átnézve
azt vártuk, megtaláljuk a választ az utolsó nyomban.
Lesz egy név, egy szám, egy tény, amely felett átsiklottak.
Ehelyett valami mást találtunk.
Maury legmeggyőzőbb bizonyítéka végül a saját története volt.
Egy ember tragikus, a mélységbe vezető útja.
Ártatlan, fiatal életek vesztek oda.
Nem tudom, holnap a feleségem jön vagy a lányom.
Maury őszintén, a lénye legmélyéig hitt abban,
amivel küzdött.
Mint Ahab kapitány.
Maury volt az egyetlen, aki nyomozásra akarta késztetni a rendőrséget.
Azt mondták, hogy összeesküvés-elméletekben hisz,
és néha nekem is ilyennek tűnt.
Csakhogy többször volt igaza, mint ahányszor tévedett.
A koponyám tetejét találta el.
- Hol? - Itt.
Beraktak egy lemezt.
Végső soron mit gondol?
Teljesen biztos vagyok abban, hogy nem David Berkowitz lőtt rám.
De inkább úgy mondom, hogy ha veszünk egy igazságmérőt,
teljes hazugság és igazság…
Ez a teljes hazugság, ez a teljes igazság.
Itt van.
A története nem utal nagy összeesküvésre. Azt a sokkal sötétebb igazságot mondja el,
hogy a világ néha sötét és céltalan hely.
A jó és a gonosz létezik,
de csak a szívünkben és a fejünkben.
- Úgy tűnik, van érdeklődés az ügy iránt. - Ez egészséges érdeklődés?
- Ön szerint? - Egészséges? Gyilkosság?
Igen.
Maury nem kapott meg mindent, amit akart.
Isten nyugosztalja. Még előtte meghalt.
Ugyanakkor ez talán nem is olyan fontos.
Újságíró volt.
Ez volt a szenvedélye. Imádta.
Mauryval megvolt a filozófiánk.
„Mondd el, amit nem tudnak!”
Nem számít, milyen régi a történet. Találj benne valami újat!
Ez motiválta.
Kihívással kellett szembenéznünk.
Bizonyítani az állításainkat.
Elfogadjuk a kihívást.
És akár tudta bizonyítani, akár nem,
a sztori attól még átkozottul jó.
2018. JÚNIUS 28. 32 KILOMÉTERRE A STANFORD EGYETEMTŐL
- Mr. Crawford, hogy vagy? - Elég jól, de…
Kinyitná az ajtót?
Persze, csak felveszek valamit.
- Rendben. - Sietek.
- Egy pillanat. - Oké, köszönöm.
Fel van öltözve?
- Félig már fent van az alsónadrág… - Mondd, hogy segítesz!
Mr. Crawford, segítünk.
Nem, nem kell.
Fegyver van nála. Fegyver!
Tegye el a fegyvert!
Mr. Crawford, tegye el a fegyvert!
Miért akarnak bejönni?
- Lövés? - Első járőr, lövések a Camden sugárúton.
- Senki sem sérült meg, ugye? - Bárki?
Senki. Torres jól van.
Mai másik vezető hírünk egy több évtizedes bűnügy megoldódása.
Arlis Perry 19 éves volt brutális halálakor.
A rendőrség deréktól lefelé meztelenül talált rá egy templomban.
Évek óta zajlik a vita arról, hogy sátánisták végeztek-e vele.
Santa Clara megye seriffje sajtótájékoztatót tartott.
Megtiszteltetés bejelenteni, hogy megoldottunk egy 43 éves ügyet.
Stephen Blake Crawford, aki ma 72 éves,
a Stanford Egyetem biztonsági őre volt a gyilkosság idején.
Crawford kezdettől fogva gyanúsított volt.
Nemrég sikerült összekapcsolnunk Crawford DNS-ét a tetthellyel.
A nyomozóink ma kiszálltak hozzá,
és amikor bekopogtak,
öngyilkos lett.
A lakás átkutatásakor találtunk néhány érdekes tárgyat.
A szekrényben volt egy doboz fontos papírokkal,
és megtaláltuk A végső gonosz című könyvet,
amely sorozatgyilkosokról szól.
A Utolsó Ítélet Processzusának Egyháza 1974-ben megszűnt,
két évvel a támadások előtt. Az Egyház tagadta a kapcsolatot
Charles Mansonnal. Az Egyház egyetlen tagját
sem tartóztatták le Sam fiának ügyével kapcsolatban.
A Pine Street-i szabadcsapat
ma is folytatja Maury munkáját.
A feliratot fordította: Vass András