SULLIVAN FÆNGSEL 23. SEPT. 1993
I næsten 16 år
havde jeg foretaget en oprivende efterforskning af Son of Sam-mordene.
Men jeg havde endnu ikke afsløret sandheden bag disse forbrydelser.
Siden begyndelsen
havde jeg mistænkt, at en mystisk kult, kendt som "Børnene",
spillede en afgørende rolle i Son of Sam-mordene.
Men der var stadig mange ubesvarede spørgsmål.
Hvordan blev David Berkowitz involveret i denne kult?
Hvem trykkede på aftrækkeren?
Og hvem var stadig derude?
Og nu, for første gang i alle disse år,
havde jeg en chance for endelig at forstå hvorfor.
I dag skulle jeg møde den undvigende og tavse David Berkowitz.
Det var det øjeblik, Maury havde drømt om
og arbejdet for hårdt i lang tid.
Det var Det gyldne skind.
Han fik et interview med en, der aldrig havde talt med nogen.
Og jeg observerer alt det her. Vi skal til at møde David Berkowitz.
Vi er tydeligvis nervøse. Vi vil have det her.
Og vi ved ikke, hvilken vej det går. Vi ved ikke, hvem vi skal tale med.
Son af Sam. Gud ved, hvad vi vil se.
For Maury var det stort.
Lidt som om Maury var Holmes og Berkowitz var hans Moriarty.
Det var intenst.
Det var stærke sager.
Og ganske rigtigt, så kommer han ud.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Det virkede bare, som om alt, der skete, var min skæbne.
Næsten som om alt var arrangeret.
At alt det her var uundgåeligt.
Det var bare uundgåeligt.
Jeg er født udenfor ægteskab.
Min mor havde været gift med en anden,
og min far med en anden, så de ville ikke beholde mig,
så Berkowitz-parret adopterede mig og opfostrede mig.
Og selvom jeg voksede op i et kærligt hjem,
havde jeg mange følelsesmæssige problemer og røg altid ud i ballade.
Vi kunne ikke tro det. Han var høflig.
Han var veltalende.
Vi forventede alle at møde en komplet galning.
Men virkelig... Jeg kunne bare ikke få hold på ting.
Jeg var altid en meget plaget person.
Vi gik ind i hans baggrund.
Hvordan han følte sig plaget som barn.
Han mærkede noget, der kaldte på ham og trak ham ind i mørket.
Der var noget, en kraft, der trak mig ud i natten
for bare at strejfe rundt.
Jeg ved ikke, hvad det var.
Hvorfor tror du,
at der skete der noget, da du kom ud af hæren?
Da jeg kom ud af hæren, var det en stor overgangstid for mig.
Jeg var meget sårbar. Jeg var meget ensom, tom.
Jeg havde intet mål.
Jeg fik bare ikke noget ud af livet. Jeg havde mødt nogle mennesker.
De var til en fest i nærheden, og vi mødtes, og vi talte i et stykke tid.
Nogle af dem hang bare ud som mig
og ledte efter selskab.
Det var stort set det.
Maury kendte området, hvor Berkowitz var.
Han kendte også til Untermyer Park
og noget af det mærkelige, man ser dernede.
Han ville vide, om Berkowitz var en del af det.
Kom der et tidspunkt, hvor det blev mere alvorligt?
Var det i Yonkers, i Untermyer Park?
Ja.
Vi havde et sted, hvor der var en stencirkel.
Alle kunne sidde på en sten og sludre derude,
langt fra alting.
Man kunne faktisk mærke en kraft derude,
en tilstedeværelse derude i mørket.
Vi hørte flere og flere samtaler om trolddomskunst, om sort magi.
Vi havde virkelig næsten religiøse gudstjenester.
Jeg begyndte at være vidne til dyreofringer.
Jeg blev frastødt på én måde, men var fascineret på en anden.
Det her var noget andet.
Ingen andre gjorde det, bortset fra vores lille kreds.
Fik de det til at føle som noget særligt?
Ja. Vi følte os helt specielle.
Der kom en tid, hvor du formelt indtrådte i denne gruppe.
Han spurgte ham om detaljer ved kulten.
Hvordan de lokkede ham ind i det.
Præsenterede ham for ceremonierne.
Han blev trukket ind og manipuleret.
Jeg tror, at Maury forstod, at en flok unge i skoven
kan være gode fodsoldater for et stort satanisk netværk.
Jeg aflagde en ed og lavede en lille blodpagt,
om at jeg ville tjene Djævlen, og...
Skulle du aflevere noget til lederne?
Ja. Jeg måtte give billeder af min familie.
Der blev sagt: "Vi er alle brødre og søstre nu."
"Hvis du forråder gruppen, må du forstå, at vi tager din familie."
Overraskede det dig, at John Carr og Michael Carr
fik den ende, som de fik?
Nej. Der er en pris at betale.
Hvad der typisk sker med folk involveret i det okkulte,
er en tragisk bilulykke,
det besynderlige uheld.
Og så er de væk.
Så alt det her var foregået.
Det virkede som en snebold ned ad en bakke på en måde, ikke?
Ja. Jeg troede aldrig, udover i min vildeste fantasi,
at en dag ville uskyldige mennesker dø.
Son of Sam-skyderiet... Skete det bare, eller var de…
Ville de bare have mere vold,
og de planlagde, at de ville gøre det?
Det er noget, der er så forfærdeligt at overveje, men...
Betragtede de disse skyderier eller i det mindste de fleste
som det ultimative offer?
-Er det sådan en tankegang? -Ja.
Stillede Maury ledende spørgsmål? Jeg ved ikke, om det var det.
Maury sagde noget som: "Er det sandt, at det skete?"
Hvis du havde gjort det i 16 år
og talte med ham, der havde gjort det...
Ville Maury have sin efterforskning bekræftet? Ja da.
Der var otte angreb.
-Ja. -Begik du dem alle?
Jeg var til stede ved alle.
Jeg trak ikke på aftrækkeren hver gang.
Men af en eller anden grund har politiet kun holdt sig til et en-mandsscenarie.
Men det er ikke vigtigt, for jeg begik nogle af forbrydelserne.
Du tror måske ikke, at det er så vigtigt,
hvad du gjorde eller ikke gjorde,
men jeg kan garantere, at for offentligheden, familierne
er det meget vigtigt. For de overlevende, ofrene.
Så hvis vi kan gennemgå det hurtigt.
-Ja. -Er det okay?
-En hurtig gennemgang.. -Ud fra hvad jeg kan huske…
Meget af det vil jeg virkelig glemme. Jeg vil ikke tale om det.
Der har måske været lidt katten efter musen.
Berkowitz ville ikke sige det.
Han ville ikke give ham information.
Maury skubbede ham.
På disse gerningssteder...
Der var otte angreb. Du sagde, at du ikke begik alle.
Ja.
Donna Lauria i Bronx?
Var det dig?
Ja.
-Carl DeNaro, Rosemary Keenan i Queens? -Nej.
Joanne Lomino, Donna DeMasi?
Nej.
-Christine Freund i Queens? -Nej.
-Virginia Voskerichian i Queens? -Nej.
-Har du ikke gjort noget i Queens? -Nej. Jeg var i det område.
Tilbage til Bronx har vi optagelserne af Valentina Suriani og Alex Esau.
Var det dig?
Vi tager tilbage til Queens ved Elephas Disco i Bayside.
Judy Placido, Sal Lupo. Var det dig?
Nej.
Og endelig et af de mest berygtede skuddrab
i De Forenede Staters historie,
mordet på Stacy Moskowitz, blindingen af Robert Violante
i Brooklyn.
Var det dig?
Nej.
Er det sandt, at John og Michael Carr var en del af denne gruppe?
Ja, det var de.
Har John eller Michael Carr lejlighedsvis
skudt i et af disse angreb?
Ja.
Så på hvert af disse gerningssteder
har vi flere medskyldige, der optrådte sammen.
-Nogle gange tre eller fire. -Og flere biler.
-Ja. -Okay. Og flere skytter.
Ja.
Vi kunne ikke tro det. Det var det skridt, han ønskede.
David Berkowitz bekræfter stort set alt i hans efterforskning.
Og giver ham flere detaljer om det.
Men Maury ville mest af alt,
at Berkowitz skulle navngive de folk.
Men bortset fra Carr-brødrene ville Berkowitz ikke nævne nogen.
Nej.
Og så fik han desværre ikke alt, hvad han ville have.
Men Maury bekræftede, at han fandt beviserne,
han havde ledt efter, og at han havde ret.
Og ved du hvad? Det her omskriver kriminalhistorien.
En .44 kaliber Bulldog.
Den værste seriemorder i New York gjorde det ikke alene.
Dette er uhyrligt! Det er sgu da stort.
Jeg blev vildt henrykt.
Interviewet blev lavet for Inside Edition.
Vi vidste, vi havde godt stof.
En morder ved navn Son of Sam. Han jagtede smukke, unge kvinder.
Han terroriserede New York og hånede politiet og pressen.
Og siden han blev fanget, har han ikke talt før nu.
Reaktionen svarede til at affyre et missil.
David Berkowitz taler.
Det eksploderede.
David Berkowitz' syge sind
fik ham på forsiderne for 16 år siden som Son of Sam.
Nu er han tilbage.
Så Sam of Son-konspirationsteorien lever med ny hjælp fra David Berkowitz selv.
Mr. Berkowitz siger nu, at han ikke er alene.
Han sagde, han var medlem af en satanisk kult og andre deltog i mordene.
Det var største reaktion, jeg fik på noget, jeg har lavet.
Han var involveret i en satanisk kult.
Og han havde hjælp til at begå mord efter mord.
Der var en serie på otte...
Jeg tændte tv'et. Der er Maury Terry, fyren, der skrev bogen,
som nu interviewer David Berkowitz.
Det er ret sejt.
Men det var også lidt foruroligende at høre ens navn blive nævnt
af to, du aldrig har mødt før.
Jeg trak ikke på aftrækkeren hver gang.
At høre ham med egen stemme sige: "Jeg skød ikke Carl DeNaro,"
slog mig omkuld.
Den fyr, som du i de sidste 35 år fik fortalt, var ham, der skød dig...
Det her er forrykt.
Det er information, der kan vende sagen.
Maury ville have elsket, at politiet indrømmede, de havde forkludret det.
Jeg ved ikke, hvad politiet i New York lavede.
Jeg ved det stadig ikke.
Jeg føler, at myndighederne fejlede. De fulgte aldrig sagen op.
Og vi troede, sagen ville blive genåbnet på grund af dette.
Desværre gjorde det bare politiet rasende.
Og dele af pressen skubbede tilbage.
"Det er løgn. Maury er en løgner". Jeg er en løgner.
Berkowitz er en løgner, og vi har hjulpet løgnen.
For de vil ikke høre nogen sige, at i 16 år har de forkludret det.
Det var en krig.
Bang. Slag. Modsvar. Træffer.
Jeg var belejret. Det var Maury også.
Pludselig skriver nogen en bog om sataniske kulter,
og historierne ændrer sig.
Pudsigt, hvordan historier ændres, når bøger skrives.
Når du kommer, og du kritiserer mig,
og den kritik er berettiget,
så tager jeg den på mig.
Det retter vi.
Men når man finder på historier, som at en kult…
Det køber jeg slet ikke.
Jeg bliver irriteret. Ligesom nu.
Jeg tror, at i det mindste på politiets øverste niveau
måtte man have mistanke om, at noget var galt her.
NYPD er en meget magtfuld organisation.
De vil ikke fremstå dårligt. Okay? Det er politik.
De ville gøre alt for at eliminere Maury Terry,
hans omdømme, hans meninger eller hans teorier,
fordi de følte sig truet.
Jeg vil ikke gerne bruge bandeord, men pis.
Politiets efterforskere,
som accepterede en-skytte-teorien, blev meget defensive.
Vi undersøgte kultaktiviteter. Vi har undersøgt mange ting.
Og han begik alle de forbrydelser alene.
Der var en kriminalbetjent involveret.
Han var lidt af Maurys nemesis.
Hans navn var Coffey.
Jeg tror indtil min dødsdag på, at handlede alene.
Joe Coffey havde et meget fjendtligt forhold til Maury Terry.
Coffey ville gøre alt, for at Maury fremstod dårligt.
Han får Berkowitz til at efterplapre sine ideer,
som jeg er sikker på, er absolut svindel.
Coffey svor, han havde ret, og Maury vidste, han havde ret.
De kunne fortsætte længe.
Fra New Jersey 489 WABC.
Reporter, forfatter, Maury Terry.
Hvis du gerne vil være med i denne samtale, 2-1-2 8-7-7 WABC.
Ja, Joseph?
Ja, mr. Terry, jeg har et spørgsmål til dig.
-Ja. -Jeg var efterforsker i den sag.
Jeg var kriminalbetjent i over ni operationer i sagen.
Er det Joe Coffey?
Ja, det er det. Vi ved præcis, hvad du er.
Du bedrager offentligheden, og du ved det.
Hvis der var tale om en svindel,
blev det gjort af Omega-gruppen i 1977,
ikke af mig, anklageren, eller andre, der prøver at nå sandheden.
Politiet arbejder med beviser.
-Det gør jeg også. -Regler.
Det gør jeg og John Santucci også.
John Santucci er en anden historie. Alle har ret til deres mening.
Mener du, at Santucci bare har en mening?
-Er han ikke professionel? -Bestemt ikke.
Hans kontor vil blive glad for det.
-Joe. -Ja, sir?
Føler du dig truet af Maury Terrys...
Nej. Jeg mener bare, offentligheden bør gøres opmærksom på svindlen.
Har du læst bogen, Joe?
Jeg ville ikke læse det affald.
Du burde læse den.
Jeg kan ikke lide at læse fiktion.
Når du ved, du har ret,
når du ved, at du følger de rette mål,
og andre giver dig ingen troværdighed og nægter at lytte...
En tidligere betjent fra New York siger, at Berkowitz lyver.
Hvad er dit svar?
De har noget at skjule.
Det er det sværeste.
Når man har beviser, og de ikke vil se på dem. Det frustrerede ham.
Der er skytter, der stadig lever.
Der er ledere i live. Der er medskyldige i live.
Men Maury gav ikke op,
han fordoblede sin indsats, fordi han ville bevise, han havde ret.
PARKERINGSBØDE LØSER SAGEN
Jeg havde fået en tilståelse af Son of Sam,
hvor han tilstod, der var flere medskyldige i det kendteste mordorgie.
Jeg havde afsløret eksistensen af et landsdækkende satanisk netværk,
der var ansvarligt for mange andre mystiske dødsfald.
Men retfærdighedens hjul nægtede at dreje.
Selvom myndighederne var villige til at hvile på laurbærrene, var jeg ikke.
Son of Sams myrdede og lemlæstede ofre,
Sisman, Platzman, Arlis Perry,
og ja, selv Carr-brødrene, fortjente svar.
Deres mordere var stadig derude,
frie til at fortsætte kaosset og drabene.
For at få dem dømt havde jeg brug for hjælp.
Jeg havde brug for allierede.
Da jeg hørte David Berkowitz sige: "Jeg skød ikke Carl DeNaro",
da jeg kom over det chok, var mit mål at få sagen genåbnet.
Jeg ville finde andre, der var involveret
og opnå en afslutning for mig selv og mange andre.
Jeg bliver altid spurgt: "Vil du være med i showet?"
Normalt er det bare et nyhedsprogram.
Det her var Geraldo Rivera.
Jeg sagde: "Okay."
Så han sagde "Gider du komme op til 57th Street og tage til Kennedys?"
"Vi henter dig. Vi tager dig med ud til Secaucus. "
Jeg går ind, og bartenderen hilser mig, som om han er en gammel ven.
Han siger, "Du er Carl, ikke?"
"Ja."
"Først skal du lige møde nogen."
Jeg kigger, og der står en fyr ved siden af mig.
Han siger: "Carl, det er Maury. Maury, det er Carl. "
Han var ikke min helt endnu,
men efter at have læst hans bog fik jeg masser af spørgsmål.
Maury kan godt lide en god drink, og vi blev venner.
Han sagde: "Vil du være med i efterforskningen?"
Jeg sagde: "Absolut."
Vi besluttede at udveksle information og holde kontakten.
Selvfølgelig har Maury ikke en mobil. Han har ingen computer.
Han har fastnet derhjemme.
Så han begyndte at sende mig ting.
Adresser, navne.
"Find ud af alt om denne adresse. Hvem ejede bygningen? "
Så nu gik jeg fra at være offer til protegé.
Ud fra det, jeg ved,
meget af det er fra Maury Terrys bog,
jeg tror, der er en konspiration.
Man må være idiot for ikke at tro, at mere end én person gjorde det.
Det tog ikke lang tid, før jeg passede ind og var en del af Maurys indre kreds.
Maury har samlet mange venner for at hjælpe med efterforskningen.
De lavede benarbejde for Maury.
Jeg mødte Maury Terry på et kursus
for politibetjente, der involverede okkulte forbrydelser.
Jeg var kriminalbetjent i Yonkers i efterforskningsenheden.
Jeg var en "ekspert" i okkult og kultagtig aktivitet.
David Berkowitz hævder, at medlemmer af en satanisk kult
hjalp med mordene på seks unge.
Der var en del debat i offentligheden om Son of Sam-mordene.
Folk var nogle gange bange for, at det stadig sker.
Yonkers borgmester sagde: "Jeg vil lukke sagen."
Han gav mig carte blanche til at finde ud af sandheden.
Så Maury og jeg begyndte at sammenstykke sagen.
Mit første møde med Maury
var et sted ved navn Kennedy's på West 57th Street.
Han sagde: "Har du hørt om Son of Sam?" "Ja. "
Maury Terry drak. Han var ikke dranker.
Men når han drak, ville Maury tale om sagen.
Cirka en gang om måneden mødtes vi på Kennedys fredag aften.
Alle hans venner og kollegaer, der hjalp til med at løse denne sag,
kaldte han "Pine Street Irregulars."
Og det var Pine Street, hvor Berkowitz boede.
Men der var også en Sherlock Holmes-forbindelse.
Så det var lidt som at tilhøre en sej klub.
Jeg var i kloakafdelingen i årevis. En gang tunnelrotte, altid tunnelrotte.
Og han taler om katakomber og tunneler, der ikke findes på kort.
-Han ville gå direkte ned... -Til Djævlens Hule.
I Djævelens Hule.
Løber lige til akvædukten.
Jeg var ryger dengang. Vi sad der og røg cigaretter.
"Se det her."
Det var gode tider
Du har et vidne, som har set Berkowitz,
i Untermyer Park med en masse mennesker.
Bingo.
Maury ville sikre, at retfærdigheden skete fyldest.
Jeg tror, Maury var på sporet af noget større, end nogen anede.
Vores egen uformelle styrke blev ved med at tjekke nye spor
og undersøge alle nye vinkler,
mens vi dedikerede vores dage
til at afsløre sandheden.
"BØRNENE" YONKERS , NEW YORK
I Yonkers begyndte vi at undersøge sagens baggrund.
Og jeg afslørede en masse ting, der havde brug for mere efterforskning.
Folk sagde, Berkowitz aldrig gik ud med kvinder.
"Han har ikke gjort det." "Han er en enspænder."
I min efterforskning fandt jeg ud af, at han var social.
Jeg undersøgte gruppen i Untermyer Park,
og jeg fandt hans kæreste.
Og han havde mange venner.
De hang alle ud på Untermyer.
De deltog alle i narkobrug og sex og så videre.
De kaldte sig "Børnene". Det var, hvad gadefolket kaldte det.
Der var ældre folk.
Nogle af dem legede bare.
Vi havde en fyr,
der boede på Pine Street-adressen, hvor Berkowitz boede.
Han kendte Carrs.
Og han kørte en gul folkevogn.
Nogen så og jagtede en gul folkevogn ikke langt fra, hvor Moskowitz blev dræbt.
David Berkowitz kørte en Ford.
Jeg tænkte på, om han havde en forbindelse,
og om han kunne komme til et interview.
Og jeg fandt ham endelig,
og jeg talte med ham.
Han var totalt paranoid.
Han sagde: "Der er folk efter mig."
Han frygtede, at hvis han sagde noget, ville han blive dræbt.
FOLK VAR EFTER HAM
To dage senere begik han selvmord.
Har du interviewet andre?
De fleste forlangte straks en advokat.
De ville ikke tale med mig.
Ingen ville involveres i denne sag.
Men vi mødte denne ene person, John Paul.
På det tidspunkt var jeg førsteårsstudent.
Og tidligt var jeg blevet kontaktet af John Carr.
Jeg tror, det bare var en leg i starten,
med druideceremonier og hvad ved jeg.
Der var ikke noget, der var så seriøst.
Efter et stykke tid begyndte nogen at lede det her
og vendte det i en helt anden retning.
Det var Untermyer Park.
Der var mellem 30 eller 40 personer ved den indvielse den aften.
De begyndte at synge langsomt,
og det øgede i intensitet.
Jeg husker, at jeg blev bragt foran
en meget kold platform af marmor,
og vi havde hørt, at hunde blev dræbt.
Jeg har aldrig hørt noget så forfærdeligt. Jeg glemmer det aldrig.
Jeg har svært ved at sige, hvad der var fakta og fiktion.
Han påstod, han var en del af gruppen som ung.
Nogle af dem var åbenbart involveret i pornografi.
Og Maury begyndte at undersøge pornografivinklen.
Gennem flere uofficielle interviews
kunne vi bekræfte eksistensen af "Børnene"
og afsløre medlemmer, der var forbundet med porno og narko.
Jeg kunne ikke undgå at tænke på Ron Sisman,
fotografen, der angiveligt var blevet dræbt af kulten.
Da jeg arbejdede med Maury Terry, blev jeg udvalgt til koldsagsenheden.
En af de første sager, jeg bad om at se på,
var Ron Sisman og Elizabeth Platzman-mordet
fra Halloween-aftenen, 1981.
Den første efterforskning gik ingen steder.
Sagen forblev uopklaret.
Men jeg ville finde ud af, hvem der dræbte de to.
Maury Terry mente, at de blev dræbt på grund af en snuff-film,
en film om Stacy Moskowitzs drab.
Maury fortalte mig, at Ron Sisman var i en varevogn den nat
og var parkeret på en afstand, hvorfra han kunne se mordet finde sted.
Det var lige under en gadelygte.
Og han optog drabet på Stacy Moskowitz og Robert Violante
i deres bil i Brooklyn.
Og så talte vi med Sismans familie.
Jeg fandt ud af, at Sisman ejede en varevogn.
Og Sismans familie fortalte os, at han havde lånt en Betamax
for at filme sine kærester i lejligheden.
Det blev bekræftet i efterforskningen.
Han kunne let lave en snuff-film, hvis han havde tilbøjeligheden.
Selvom jeg nu havde yderligere beviser til at støtte snuff-filmteorien,
fandt jeg snart en informant,
der skulle introducere mig til en meget mørkere sandhed.
Maury fortalte mig om en fyr ved navn Jesse Turner.
Jesse Turner havde skrevet til Maury Terry fra fængslet.
Og han sagde, han havde oplysninger om mordet på Sisman-Platzman.
Så vi besluttede at tale med Jesse Turner
i fængslet i Talladega, Alabama.
Har du aldrig hørt mit navn før?
Jeg hørte aldrig dit navn før i dit brev,
så jeg kom her i går om Sisman-sagen.
Vi satte os og tilbragte to timer med ham en søndag.
Han fortalte os, at han var medlem af Process-kirken.
Jeg mødte dem af og til.
Med "dem", hvem mener du?
Process-kirken.
Når man er 16, 17, 18 år gammel, er man meget alene.
Og nogen får dig til at føle dig vigtig.
Jeg forstår. Det gør jeg.
-De kan gøre, hvad de vil. -Det gør jeg virkelig.
Han fortalte os,
at Ron Sisman og Elizabeth Platzman blev dræbt af kulten.
Sisman-Platzman-mordet.
Det er en skide syg jagt.
De ledte efter snuff-film.
Når man hører det fra en fange, tager man det med et gran salt,
men det er det, Maury talte om før. De ville have den snuff-film.
Filmen var i Rons lejlighed.
Lejligheden så ud, som om den var blevet endevendt
for at finde det, de ledte efter.
Og han sagde, at kulten ville bruge sådan en film til at skabe mere kaos.
Og det var det, kulten handlede om.
Det var en del af apokalyptiske forsøg.
Intensiverende handlinger af tilfældig, organiseret vold.
En form for terrorisme.
Ja, præcis.
Så nu begynder tingene at give lidt mere mening.
Næsten alle i de forbrydelser, Maury Terry havde efterforsket.
Der er forbindelser til hver eneste af dem i Process-kirken.
Vi ved, at David Berkowitz mødte folk i Untermyer Park,
der var involveret og tog til kirken på Manhattan.
Der er mange grader af kirken,
og der er folk fra gaderne,
som var kernen i bevægelsen,
bevægelsens ægte hjerte og sjæl.
Jeg tror, det var sådan, Berkowitz blev involveret.
De tilbød ham et trossystem.
Berkowitz blev deres skytte for at hjælpe med at gøre disse ting.
Jeg tror ikke, at Berkowitz troede, han ville ende med at dræbe nogen,
Men når man er med, kan den slags ske.
I de fire år siden interviewet med Berkowitz,
havde jeg sporet alle de ledetråde, jeg kunne.
Og nu forstod jeg ledetrådene i Davids breve
og i hans skjulte svar på kameraet.
Nej.
Jeg havde udforsket "Børnene"
og afsløret et uendeligt netværk af mord, der strakte sig over hele landet.
Det havde været svært at efterforske så grusomme forbrydelser,
og jeg havde ofret så meget.
Men nu var det på tide at afslutte det
en gang for alle.
Jeg havde fakta,
men jeg havde stadig brug for beviset, der ville tvinge NYPD til at handle,
så jeg kunne finde fred.
Og så, bevæbnet med mit kamera, vendte jeg tilbage til David.
Dengang arbejdede jeg på Channel 7 i New York som lokal journalist.
Jeg har dækket kriminalitet i 35 år i New York,
nogle af de største sager.
Jeg kender NYPD godt.
Jeg ved, hvordan tingene fungerer på gaden.
Jeg kan ikke sige, hvor mange sager jeg har været involveret i,
hvor NYPD tvang vidner, tvang mistænkte,
fandt på tilståelser og løj.
Den mest berygtede sag i New York…
Maury Terry kendte mit arbejde, og han kontaktede mig.
Jeg kunne have afvist Maury på et øjeblik, som jeg har gjort med mange.
Maury var en outsider og kunne aldrig komme ind.
Men hans oplysninger var solide.
De slutninger, han trak om parken i Yonkers.
Gruppen mødtes ofte her i Untermyer Park i midten af 1970'erne.
Og han kunne få folk til at tale.
Berkowitz havde tillid til ham. Han var hans portvogter.
På det tidspunkt fremsatte David Berkowitz sensationelle påstande om,
at han ikke handlede alene.
-Det var det, der interesserede mig. -Vi fortsætter…
Var der andre? Og hvad med politiets efterforskning?
Er kameraet klar?
Han var et stort scoop.
Han var det interview, alle ønskede.
Så vi satte serien sammen,
og vi gik med til at have Maury som producer af interviewet.
Hvordan vil det være? Det samme som Inside Edition?
Eller vil du lave en udsendelse på en time?
-Eller to. -To? Det er meget.
Det er meget, for det betyder meget
snak om meget af det her.
-Der er meget dokumentation derude. -Men folk mister hurtigt interessen.
Folk har ikke samme interesse som dig.
Hvis det er for langt.
Det er bare ikke så sjovt at tale om det her.
Men i interviewet
blev det klart for mig, at Maury Terry havde sin egen dagsorden.
Lad os tale om dem, der var involveret
i drabet på Stacy Moskowitz og Robert Violante.
Der var et vidne, der så en rød eller rustrød varevogn,
der stod parkeret over gaden fra offerets bil og lidt bagved den.
Er det relevant for sagen?
Ja, det var en del af en…
...gruppe.
Jeg har oplysninger om, at der var tre personer i varevognen.
Er det rigtigt?
Måske var det tre. Det husker jeg ikke.
Hvorfor var vognen der?
Der foregik filmoptagelser.
Nogen ville filme den for en anden eller noget…
Siger du til mig, at de lavede en snuff-film
fra den varevogn af drabet på Moskowitz og Robert Violante?
Måske kan man kalde det sådan.
Er det sådan, at en anden person i den varevogn,
der sandsynligvis betjente kameraet,
hed Ronald Sisman?
Ja.
Ja, jeg kendte ham.
Og han var i bilen den aften?
Ja. Okay. Han ville gøre noget og filme.
Fra begyndelsen var det
svært at vide, hvad der skete i interviewet.
Berkowitz kom ikke med mange detaljer om, hvad der skete.
Berkowitz var tilbageholdende med at tale om ting.
Jeg ved ikke hvorfor.
Han ville ikke tale om det.
Måske var han bekymret for at sladre om andre.
Måske ville han ikke genopleve det.
Men Maury ville have sandheden ud af ham.
Var det selve kultgruppen, der var ansvarlig for mordene på Sam of Son?
Eller var der noget andet?
Der var en anden gruppe, en mere elitegruppe,
skjult i den og vævet ind i den.
Taler du om Process-kulten fra Storbritannien?
Ja. Rigtigt.
Du siger så, og det er forbløffende,
at Process-ledere var blandt dem, der var samlet,
da planerne blev gennemført
for at begå .44 kaliber-drabene?
Ja.
Han var vag med det hele om Process-kirken,
hvem aktørerne var.
Der er noget ledende ved interviewet.
Der har været historier om en bestemt berygtet person...
Charles Manson, om at han var knyttet til Process.
Talte Process-medlemmer eller ledere nogensinde om Manson
til dig eller andre i din gruppe?
Jeg havde hørt om indblanding.
Jeg ved ikke, om Berkowitz bare gav efter for Maury Terrys fortælling.
Kan du huske sagen om en ung kvinde ved navn Arlis Perry?
Ja.
Du sendte på skrift for mange år siden:
"Jaget, stalket og dræbt. Fulgt til Californien. "
Er det, hvad du hørte, skete med Arlis Perry?
Ja. Rigtigt. Ja.
Jeg husker, at jeg tænkte: "Han taler ikke sandt."
Jeg købte ikke de andre teorier.
Uanset hvad han sagde, var det ikke af værdi. Det var…
Han fortalte Maury, hvad Maury ville høre.
Hvis Process eksisterer i dag, hvilket den gør,
bør samfundet være bekymret for folk som denne Process-gruppe?
Maury var aggressiv til det punkt, hvor jeg syntes,
han var som en betjent og nok skræmmende.
Hvilke andre forbrydelser begik de?
Narkohandel og andre ting, der involverer børn.
Børn? Hvad mener du med det?
Hvilken slags forretning er det?
Han blev ved med at skubbe ham. Ved med at skubbe.
Det begyndte at ligne et forhør på et tidspunkt.
Det skadede hans troværdighed.
Siger du, at Processen producerede børnepornografi?
Er det det, du siger? Og skaffede børn?
Jeg elsker ham, men han så skør ud.
Lad os tale om de andre aktiviteter.
Jeg tror, det er tid til en pause.
Hvilke andre forbrydelser begik de?
Undskyld. Jeg blev ved så længe som muligt.
Jeg kan ikke gå tilbage. Det er for smertefuldt.
Den driver mig...
Maury prøvede altid at få accept.
Og han tænkte, at dette interview,
hvis alle gik ind på hans teori om en kult,
ville det gavne hans journalistiske troværdighed.
Med anholdelsen af den 24-årige Yonkers postarbejder
lukkede politiet hurtigt den mest sensationelle sag i New York.
Men løste de den? Ikke ifølge David Berkowitz.
Son of Sam taler.
Da vi satte serien sammen,
var den overvældende reaktion, at folk sagde:
"Det er en mulighed."
Men det var ikke, hvad Maury ville have.
Det ændrede ikke historien om David Berkowitz.
Og så var det slut med det.
Men Maury var besat af sagen.
Folk, der er besat af sager, vil ikke se virkeligheden,
selvom den rammer dig lige i fjæset,
og man må sige. "Det var ikke, hvad jeg troede. Jeg må slutte."
Maury var en stædig person. Han tog ikke nej for et svar.
Og i 1998, efter to år i min efterforskning,
skrev jeg rapporten,
skrev et resume, diagrammer,
og jeg holdt en præsentation for statsadvokatens kontor i Queens.
Og vi havde New Yorks spidser,
distriktsadvokaten, New Yorks politi der.
Jeg kendte ikke halvdelen.
Jeg fremlagde alle oplysninger.
Jeg fandt under efterforskningen,
at der var mindst fem personer involveret i skyderierne.
Det kom fra øjenvidner.
Jeg sagde, hvem de mistænkte var.
Vi talte om Process-kirken. Man kan bare følge beviserne.
Jeg bad bare om ressourcer.
Og efter en halv times præsentation sagde de:
"Mange tak. Vi tager kontakt. "
Jeg hørte aldrig fra dem igen.
Jeg skrev en rapport om, hvad jeg havde om,
hvorvidt David Berkowitz er involveret i Process-kirken.
EN SATANISK KULT MØDTES
Jeg gav den til syddistriktet. Jeg gav den til politiet i New York.
Jeg forklarede, hvordan det blev samlet.
Og de tog det med til Joe Borrelli.
Og indenfor 24 til 48 timer
fik jeg at vide: "Få sagen lukket."
"Få det ud af kontoret. Det er slut."
Jeg vil ikke sværte NYPD til, men de spiller ikke godt med andre.
Jeg fik aldrig adgang til politiets optegnelser,
hvilket jeg bad om.
Jeg havde intet fra retsmedicin. Jeg havde intet fra gerningsstedet.
Jeg var handicappet fra begyndelsen.
Det var politisk.
Mange har vundet på sagen.
Og politik er politik.
Det var enden på det.
Maury var meget ked af det.
Der var dage, han ikke ville tale med mig.
Der var dage, han sendte mig en e-mail:
"Hvorfor går du ikke tilbage og løser sagen denne gang?"
Det frustrerede ham, at han ikke kunne komme til bunds i historien,
og at ingen andre var interesserede i den.
"Jeg lagde alle beviserne frem for dem."
"Og ingen så det, og det interesserer ingen."
Det sårede ham.
Og NYPD har fået alle til at fremstå som fjolser,
at vi bare er skøre konspirationsteoretikere.
Han gjorde det, fordi han blev involveret i en satanisk kult,
og beviserne er overvældende.
Det er ikke kun mig, der taler, eller Berkowitz, der taler.
Maury troede, at hvis de fortsatte med, hvad de gjorde,
ville andre blive såret.
Og politiet havde ikke lyst til at samle det op.
Han blev ikke givet den troværdighed, han fortjente.
Han blev kaldt en tosse.
Jeg tror, vi har en psykopatisk morder, som er meget manipulerende
mod mr. Terry og andre ved at sælge dem denne latterlige historie.
Jeg svarer med et ord. Beviser.
Slå det op, forstå det, og så kom med en udtalelse.
Indtil da tror jeg, du er, hvor du ikke kan bunde.
Det er du. Vi har med en seriemorder at gøre.
Jeg har arbejdet med seriemordere i min karriere,
og det sker bare ikke sådan.
Maury røg lidt af sporet.
Og han forsøgte at overbevise mig,
og jeg ville ikke bide på.
Jeg er bange for at gå ud i bilen.
I et terrorvælde havde han skudt 13 og myrdet seks,
alle unge kærestepar.
Han havde så meget information.
Så mange forskellige ting, han arbejdede på.
Fem medlemmer af en såkaldt religiøs kult inklusive Charles Manson.
Hver gang man vendte sig,
var der en ny vej og en anden tråd at følge.
Under en vild weekendfest i palæet hos producer Roy Radin...
Maury lagde for meget vægt på kult-aspektet.
Han begyndte at se det overalt,
for eksempel Arlis Perry.
To lys brugtes til at angribe hende seksuelt.
Han sagde: "Min mistænkte er sikkerhedsvagten."
"Vagten må være involveret i kulten."
"Det var ham, der dræbte hende."
Men han kunne ikke give mig detaljer. Der var ingen beviser.
Det var så indviklet.
Nogle af forbindelserne, følte jeg, var teorier.
Maury opfattede teorier som sandhed.
Han blev opsat på at angribe ondskab.
Først var det sataniske kulter.
Og det førte til pædofile, børnemishandlere.
Det blev til et net.
Og det net blev ved med at blive større og større.
Spundet sammen af det okkulte.
Han ville forbinde folk med sagen,
og han gik derfor fra "A kendte B. Derfor må han kende C og D."
Onde mennesker gør onde ting.
Det har intet med satanisk kraft at gøre.
Han skabte en forvirring.
Men hvis du ikke var enig med ham, var du død for ham.
Jeg sagde: "Maury, det er ikke din sag."
"Jo, det er min sag." Jeg sagde: "Det er min sag."
Han sagde, "Hvad gjorde du?" "Blev skudt i hovedet."
Tilfældig organiseret vold.
Tit var jeg bekymret for ham, men Maury kunne ikke trækkes væk.
Bevægelsens rigtige hjerte og sjæl.
Maury blev dranker.
Jeg plejede at kunne drikke som ham, men ikke nu.
Han røg to pakker om dagen.
Han mistede mange venner og holdt sig for sig selv.
Over 1 mio. satanister i dette land.
Det blev en besættelse.
Satan kontaktede mig som barn.
Og det blev invaliderende.
Der var en kraft, der trak mig udenfor, ind i natten.
En religiøs kult.
"Gud, hjælp mig."
Det her er ikke science fiction. Det er sandt.
"Maury, offentligheden vil aldrig tro på dig,
uanset hvor godt dine beviser fremlægges."
Når man lægger sit hjerte i det,
er der en fare for, at en historie besætter en.
Du kigger ind i en mørk verden, hvor ondskab eksisterer.
Og du forstår ikke, hvorfor det eksisterer.
Så du vil dykke ned i "Hvor kommer mørket fra?"
Så kan man nogle gange gå over stregen.
Maury følte, at han havde sandheden. Han prøvede at gøre det bedste, han kunne.
Og så vidste han måske ikke, hvordan han skulle komme tilbage.
Maury kunne ikke komme til den endelige konklusion.
Han blev stoppet før målstregen.
Han kunne ikke acceptere, at uanset hvad du gør, vil folk ikke tro det.
Uanset hvor hårdt han prøvede.
I 2010, da jeg boede i New York,
mødte jeg ham i Walgreens, og jeg genkendte ham ikke.
Han havde tabt sig meget.
Håret hang ned over hans ører,
han bar en baseballkasket, hvilket han aldrig gjorde før.
Han troede, han havde det godt.
Han havde vrangforestillinger.
Jeg synes, beviserne er overvældende, at David Berkowitz ikke handlede alene,
og at andre samarbejdede.
Man kunne se fysisk, at det var hårdt.
Jeg var detektiv i 15 år.
Jeg ved, hvad stress gør ved din krop.
Maury Terry led af meget stress.
Maury ønskede ikke sympati.
De fleste ting, han gjorde, handlede ikke om Maury,
men om, hvad han forfulgte.
Maurys ønske var "Lad historien blive i live."
"Historien må ikke dø, for der er stadig folk derude,
der begår den slags forbrydelser mod folk."
"De bør stilles for retten."
Og han led, indtil han ikke længere kunne skjule det.
Vi talte aldrig om hans helbred.
Men det var tydeligt, at hans hjerte svigtede.
Han var på ilt.
Jeg tror, de sidste par måneder af hans liv var særligt hårde,
fordi han må have vidst, at han var døende.
Jeg var sammen med ham den dag, han døde.
Det sidste, han sagde, var: "Kontakt denne advokat, som var en del af en sag."
Jeg sagde "Maury, bare rolig." Jeg...
Han er timer fra at dø, og han er bekymret for andre.
Jeg bliver ked af at tænke på det lige nu.
Sådan var han bare.
Det var bogstaveligt talt med hans sidste åndedrag.
Og det sagde alt om ham.
Og det var det. Han døde et par timer senere.
Jeg fløj til begravelsen.
I kisten
så han bedre ud end nogensinde.
Det gjorde han virkelig. Han så bedre ud end nogensinde.
Han var klædt fint på.
Tag godt imod Maury Terry.
En mand har kunnet sammenstykke en ny version af mordene,
reporter Maury Terry.
Min første gæst, Maury Terry.
Maury Terry, forfatteren af "Ultimate Evil".
Jeg håber, fortællingen ikke dør der.
Jeg håber, nogen tager den op.
Hans valg var, at dedikere en stor del af sit liv
til at forfølge historien,
og ved at gøre det opgav han andre ting,
som han kunne have nydt i sit liv.
Vi indså bagefter, hvor mange han hjalp.
Folk kom til os og sagde:
"Jeg blev offer, og ingen gav mig opmærksomhed."
Ingen ville lytte eller tro på mig.
"Men Maury tog mig alvorligt, det vil jeg være evigt taknemmelig for."
Man bliver involveret i en sag, som bliver ens liv.
Han havde lagt hele sit hjerte og sjæl i noget.
Og det holdt ikke op.
Det endte ikke. Kun han endte.
MORDER TIL POLITIET: "JEG GØR DET IGEN"
Maury havde forsøgt at forstå galskaben
Og forklare det uforklarlige "Hvorfor?"
Vi opdrog ham rigtigt.
Hvorfor skulle nogen skyde Stacy Moskowitz og Robert Violante
på en "lovers' lane" i Brooklyn?
Hvorfor skulle en gruppe blomsterbørn dolke en gravid Sharon Tate?
Hvorfor skulle Arlis Perry blive overfaldet i en kirke?
At et dyr skulle tage en ung piges liv…
I Maurys æsker
troede vi, vi ville finde svaret i det sidste spor.
Et navn, et tal,
et overset faktum.
I stedet fandt vi noget andet.
Maurys mest overbevisende bevis var i sidste ende hans egen historie,
en mands tragiske rejse mod afgrunden.
Uskyldige liv gik tabt, unge liv.
Jeg ved ikke, om det bliver min kone i morgen, min datter.
Maury troede helt ned i kernen af sin sjæl
på det, han jagtede.
Det var hans hvide hval.
Maury var den eneste, der holdt politiets afdeling til ilden.
De måtte jo sige, at han var en konspirationstosse,
og sommetider troede jeg også, han var det.
Men han havde ret flere gange, end han tog fejl.
Jeg blev skudt i hovedet.
-Hvor? -Lige der.
Og der blev indsat en plade.
Så hvad tror du så i sidste ende?
Jeg tror 100% på, at David Berkowitz ikke skød mig.
Men lad os sige det sådan, hvis man vil måle sandheden,
den ultimative ondskab...
Det er en total løgn. Det her er sandheden.
Den er her.
Hans historie peger ikke på en stor konspiration.
Men kun til en meget mørkere sandhed,
at til tider er verden et mørkt og rorløst sted.
Og godt og ondt eksisterer,
men kun inden i os alle.
Der er vist interesse i gaderne for denne sag.
Er det en sund interesse?
-Tror du? -En sund interesse? Mord?
Ja.
Maury fik ikke alt, hvad han ville have.
Gud velsigne ham. Han døde, før han kunne.
Men det er måske ikke så vigtigt.
Han var journalist.
Det er hans lidenskab. Det, han elskede.
Maury og jeg havde en filosofi.
"Fortæl dem, hvad de ikke ved."
Det er lige meget, hvor gammel historien er. Find noget nyt.
Det var det, der drev ham.
Vi har haft en udfordring om
at underbygge informationen og gå videre.
Vi accepterer den udfordring.
Og om han kunne bevise det eller ej,
var det stadig en fandens god historie.
20 KILOMETER FRA UNIVERSITETET I STANFORD
-Crawford. Hvordan har du det? -Ret godt, men…
Kan du åbne døren?
Gerne. Lad mig lige få bukser på.
-Okay. -Det går hurtigt.
-Et øjeblik. -Okay. Tak.
Er du påklædt?
-Jeg har et ben i undertøjet. -Bare sig, at du vil hjælpe ham.
Mr. Crawford, vi hjælper dig.
Nej, det er ikke nødvendigt.
Der er en pistol. Pistol!
Mr. Crawford, læg pistolen væk.
Hvorfor kommer du herind?
-Skud? -Et skud affyret på Camden Avenue.
-Ingen kom vel til skade? -Er nogen ramt?
Ingen. Torres har det fint.
Nu til vores anden tophistorie, enden på en årtier lang kold sag.
Arlis Perry var 19 år, da hun døde.
Tjenestemænd fandt hende nøgen fra taljen ned bagved i kirken.
I årevis har debatten raset om,
hvorvidt drabet var en del af et satanisk ritual.
Santa Clara County-sheriffen holdt et pressemøde.
Det er en stor ære at meddele, at vi har løst den 43 år gamle kolde sag.
Stephen Blake Crawford, 72-år,
var sikkerhedsvagt på Stanford
på mordtidspunktet.
Crawford har været mistænkt siden begyndelsen.
Vi kunne for nylig forbinde Crawfords dna til gerningsstedet.
I dag kom betjentene med en arrestordre.
Og da de bankede på hos Crawford,
begik han selvmord.
Under ransagningen af lejligheden var der et par interessante ting.
For det første var der en kasse i skabet med nogle vigtige papirer i,
og i den var der en bog, der hed "Ultimative Evil".
Den handler om seriemordere.
PROCESS-KIRKEN FOR DEN ENDELIGE DOM OPLØSTES I 1974.
TO ÅR FØR SON OF SAMS SKYDERIER. KIRKEN BENÆGTEDE AT HAVE NOGEN
FORBINDELSE TIL MANSON-FAMILIEN. INGEN MEDLEMMER AF KIRKEN
ER BLEVET ANHOLDT I FORBINDELSE MED SON OF SAM-SAGEN.
TIL DEN DAG I DAG
FORTSÆTTER IRREGULARS MAURYS ARBEJDE I DERES SØGEN EFTER SVAR
Tekster af: Michael Asmussen