NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ SULLIVAN 23. ZÁŘÍ 1993
Téměř 16 let
jsem se naplno věnoval vyšetřování vražd Samova syna.
Ale stále se mi nedařilo odkrýt, co za těmi zločiny stálo.
Už od začátku
jsem měl podezření, že klíčovou roli v jeho útocích
sehrál tajemný kult označovaný jako „Děti“.
Ale stále zbývalo tolik nezodpovězených otázek.
Jak se David Berkowitz zapletl s tímto kultem?
Kdo u každé brutální vraždy stiskl spoušť?
A kdo je pořád ještě na svobodě?
A nyní, poprvé za ty dlouhé roky,
mám konečně šanci pochopit, proč se to dělo.
Dnes se setkám s nepolapitelným a nemluvným Davidem Berkowitzem.
O tomhle okamžiku Maury dlouho snil
a dělal vše proto, aby k němu došlo.
Bylo to jako Zlaté rouno.
Udělá rozhovor s mužem, který přes snahu všech s nikým nemluvil.
A já to celé pozoroval.
Jdeme za Davidem Berkowitzem.
Byli jsme nervózní. Plnil se nám sen.
Netušili jsme, jak to bude probíhat a kdo tam na nás čeká.
Je to Samův syn. Bůhví, jak to dopadne.
Pro Mauryho to bylo důležité.
Jako by byl Maury Holmes a Berkowitz jeho Moriarty.
Byli jsme napjatí.
Šlo o hodně.
A najednou za námi přišel.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Přišlo mi, že všechno, co se stalo, bylo mým osudem.
Jako by to bylo naplánované.
Jako bych neměl na výběr.
Bylo to nevyhnutelné.
Byl jsem nemanželské dítě.
Moje matka byla vdaná za někoho jiného
a můj otec byl také ženatý. Nechtěli si mě nechat,
tak se mě ujali Berkowitzovi. Adoptovali mě a vychovali.
I když jsem vyrůstal v milující rodině,
měl jsem spoustu psychických problémů. Šel jsem z maléru do maléru.
Nemohli jsme tomu uvěřit. Byl zdvořilý.
Uměl se vyjadřovat.
Všichni jsme čekali vyšinutého maniaka.
Pořád se mi nedařilo dát si život dokupy.
Neustále mě něco trápilo.
Probrali jsme jeho minulost.
Vyprávěl, jak jako dítě trpěl.
Cítil, že ho něco přivolává a stahuje do temnoty.
Nějaká síla mě nutila vyjít do tmy
a toulat se po okolí.
Nevím, co to bylo.
Takhle zpětně, proč myslíte,
že se vám ty věci děly, když jste se vrátil z armády?
Po odchodu ze služby pro mě nastala doba velkých změn.
Byl jsem velmi zranitelný, osamělý a prázdný.
Nevěděl jsem, kam se mám ubírat.
Neměl jsem ze života vůbec nic.
Potkal jsem pár lidí
na jednou večírku kousek od nás a chvíli jsme si povídali.
Pár z nich taky nevědělo, co se životem jako já.
A hledali nějakou společnost.
A tím to začalo.
Maury věděl, odkud Berkowitz pocházel.
Také moc dobře věděl o Untemyer Parku,
hlavně o těch podivnostech, co se tam děly.
Chtěl zjistit, jestli se toho Berkowitz účastnil.
Začalo to být někdy vážné?
Třeba v Yonkers, v Untermyer Park?
Jo.
Měli jsme tam místo, kde byl kruh z kamenů.
Seděli jsme na kamenech a povídali si uprostřed ničeho.
Byla tam cítit přítomnost jisté síly pohybující se v temnotě.
Začali jsme víc a víc řešit čáry
a černou magii.
Až se z toho stala taková náboženská sezení.
Začal jsem být svědkem obětování zvířat.
Na jednu stranu mě to odpuzovalo, ale zároveň i fascinovalo.
Bylo to neobvyklé.
Tohle nikdo jiný nedělal, jen náš úzký okruh lidí.
Cítili jste se díky tomu výjimeční?
Ano, připadali jsme výjimeční.
Přišla doba, kdy vás měli formálně přijmout do skupiny.
Vyptával se ho na detaily ohledně toho kultu.
Jak ho do něj nalákali.
Zasvětili do obřadů.
Nechal se strhnout a zmanipulovat.
Maury se asi dovtípil, že děti, co se schází v lese,
můžou být dobrými pěšáky v rozsáhlé síti satanistických skupin.
Složil jsem přísahu, kterou jsem stvrdil krví.
Slíbil jsem, že budu sloužit ďáblu a…
Musel jste vůdcům skupiny něco dát?
Ano. Musel jsem jim dát fotky mé rodiny.
Řekli mi, že jsme teď všichni bratři a sestry
a jestli tu skupinu zradím, zabijí mou rodinu.
Překvapilo vás, že John Carr a Michael Carr dopadli tak, jak dopadli?
Ne. Museli zaplatit.
Lidé, kteří se zapletou s okultismem, obvykle umírají v tragických autonehodách
a různých podivných neštěstích.
A je po nich.
Tohle všechno se dělo.
Zní to, jako by se strhla lavina, ne?
Jo. Nikdy by mě ani v těch nejdivočejších snech nenapadlo,
že jednoho dne začnou umírat nevinní lidé.
K útokům Samova syna došlo náhodně
nebo toužili po větším násilí
a celé to naplánovali dopředu?
Je strašné nad tím jenom přemýšlet, ale…
Vnímali všechny ty útoky, nebo aspoň většinu z nich,
jako nejvyšší oběť?
- Proto to dělali? - Ano.
Jestli ho Maury naváděl? Nevím, jestli bych to tak nazval.
Maury říkal věty jako: „Je pravda, že se to stalo?“
Kdybyste tomu věnovali 16 let a mluvili jste s mužem, který to prováděl…
Samozřejmě, že si chtěl potvrdit závěry svého vyšetřování.
Celkem došlo k sérii osmi útoků.
- Ano. - Všechny jsou vaše práce?
Byl jsem u všech,
ale ne u všech jsem to byl já, kdo zmáčknul spoušť.
Z nějakého důvodu se policisté rozhodli, že byl pachatel jen jeden.
Ale stejně to není důležité. Mám na svědomí několik těch útoků.
Vám to asi nebude připadat tak důležité,
jako to, co jste udělal a co ne,
ale můžu vám zaručit, že pro veřejnost, rodiny obětí i přeživší
je tahle informace klíčová.
No…
Nemohli bychom si to rychle projet?
Můžeme?
- Jen rychle. - Z toho, co si pamatuju…
Radši bych to celé zapomněl. Nechci o tom mluvit.
Byla to hra na kočku a myš.
Berkowitz mu to odmítal prozradit.
Nechtěl mu říct, na co se ho ptal.
Maury na něj tlačil.
Na místech činu…
Útoků bylo osm, ale vy nemáte na svědomí všechny.
Ano.
Lauriová v Bronxu?
Byl jste to vy?
Jo.
- DeNaro a Keenanová v Queens? - Ne.
Joanne Lominová, Donna DeMasiová?
Ne.
- Christine Freundová v Queens? - Ne.
- Virginie Voskerichianová v Queens? - Ne.
- V Queens nic? - Ne, ale byl jsem tam.
Tak zpátky do Bronxu. Máme tu útok na Valentinu Surianiovou a Alexe Esaua.
Byl jste to vy?
Teď zpátky do Queens k diskotéce Elephas v Bayside.
Judy Placidová, Sal Lupo. Byl jste to vy?
Ne.
A nakonec jeden z nejslavnějších útoků
v celé historii Ameriky.
Vražda Stacy Moskowitzové a oslepení Roberta Violanteho
V Brooklynu.
Byl jste to vy?
Ne.
Je pravda, že John a Michael Carr byli součástí této skupiny?
Ano, byli.
Měl John nebo Michael na svědomí
nějaký z těchto útoků?
Ano.
Takže abychom si to shrnuli,
na všech těch útocích se podílelo několik lidí?
- Někdy tři nebo čtyři. - A několik vozů.
- Ano. - Dobře. A několik střelců.
Ano.
Nemohli jsme tomu uvěřit. Přesně takhle to chtěl.
David Berkowitz z velké části potvrdil všech, co Maury vypátral.
A doplnil k tomu další detaily.
Ale ze všeho nejvíc Maury chtěl,
aby mu Berkowitz prozradil jména všech těch lidí.
Ale kromě bratrů Carrových mu Berkowitz odmítal cokoli říct.
Ne.
Takže bohužel nezískal všechno, co chtěl.
Maury byl ale přesvědčený, že našel důkazy,
prověřil je a měl pravdu.
A tím přepsal historii kriminalistiky.
Bulldog ráže 44.
Nejobávanější sériový vrah New Yorku nezabíjel sám.
Bylo to velký. To přece nebylo jen tak!
Byl jsem radostí bez sebe.
Rozhovor měl vyjít v Inside Edition.
Věděli jsme, že máme senzaci.
Vrah zvaný Samův syn vyhledával pohledné, mladé ženy.
Terorizoval New York, vysmíval se policii a médiím.
A od svého dopadení mlčel.
Až doteď.
Reakce připomínala odpálení rakety.
David Berkowitz promluvil.
Byla to bomba.
David Berkowitz je zvrácený šílenec,
který před 16 lety ovládl novinové titulky jako Samův syn.
A teď je zpátky.
Konspirační teorie o Samovu synovi žije, nově díky samotnému Davidu Berkowitzovi.
Nyní Berkowitz tvrdí, že neoperoval sám.
Prý byl členem satanistického kultu a s vraždami mu pomáhali další lidé.
Ze všeho, co jsem kdy udělal, rozpoutalo největší reakci tohle.
Měl pletky se satanistickým kultem.
A napomáhal páchání vražd.
Celkem jich bylo osm…
Zapnu televizi. Tam Maury Terry, ten, co napsal tu knížku.
A zpovídá Davida Berkowitze.
Bylo to super,
ale zároveň mě to trochu děsilo, když dva lidé, které neznám,
začali zmiňovat mé jméno.
Ne u všech jsem to byl já, kdo zmáčknul spoušť.
Když jsem slyšel, jak říká, že on Carla DeNara nestřelil,
úplně mě to dostalo.
Celých 35 let vám říkali, že to on vás postřelil…
Zamotalo mi to hlavu.
Tato informace může vyšetřování zcela změnit.
Maury by uvítal, kdyby policie přiznala, že to podělali.
Nevím, co newyorská policie dělala.
Pořád nevím, co dělali.
Podle mě to zbabrali. Nikdy ten případ nevyšetřovali.
Mysleli jsme si, že díky tomu ten případ znovu otevřou.
Ale bohužel to policii jen pobouřilo.
A někteří novináři se začali ohrazovat.
Tvrdili, že je to hloupost a že Maury lže, já taky
a Berkowitz taky. Celé je to lež, na které jsme se domluvili.
Nechtěli slyšet obvinění, že to celých 16 let dělali špatně.
Byla to válka.
Bum, rána. Oplatit. Rána.
Byl jsem pod palbou A Maury taky.
Najednou někdo napíše knihu o satanistických kultech
a začnou se měnit výpovědi.
Je zajímavé, jak se to mění, když někdo napíše knihu.
Když mě někdo přijde kritizovat
a ta kritika je oprávněná,
musím to uznat.
Napravím to.
Ale když si vymýšlíte příběhy, jako o tom kultu,
neskočím vám na to.
Naštvalo mě to. Stejně jako teď.
Myslím, že policie, nebo aspoň nejvyšší důstojníci,
museli mít podezření, že je tam něco špatně.
Newyorská policie je velmi mocná organizace.
Nechtějí být viděni ve špatném světle. Je to politika.
Udělali by cokoli, aby Maury Terryho rozcupovali.
Jeho pověst, jeho názory a ty jeho teorie.
Protože se cítili ohrožení.
Nechci tu nadávat, ale je to kravina.
Vypadalo to, že policisté,
kteří věřili v teorii o jednom střelci, se tomu začali velmi bránit.
Prozkoumali jsme činnost kultů a všechny možné další věci.
Všechny ty zločiny spáchal sám.
Do vyšetřování byl zapojený detektiv, který se stal Mauryho úhlavním nepřítelem.
Jmenoval se Coffey.
Na tohle já názor nikdy nezměním. Podle mě jednal sám.
Joe Coffey měl s Maury Terrym velmi nepřátelské vztahy.
Dělal všechno proto, aby Mauryho zdiskreditoval.
Podsouvá Berkowitzovi své teorie,
o kterých jsem přesvědčený, že jsou falešné.
Coffey přísahal, že má pravdu, a Maury věděl, že pravdu má on.
Byla to patová situace.
Z New Jersey 489 WABC.
Investigativní novinář a spisovatel Maury Terry.
Jestli se chcete zapojit do našeho mrazivého rozhovoru, volejte 212877 WABC.
Ano, Josephe?
Pane Terry, chci se na něco zeptat.
- Poslouchám. - Já ten případ vyšetřoval.
Byl jsem seržantem a velel jsem devíti akcím v tom případu.
Nejste Joe Coffey?
Jsem. Moc dobře víme, co jste zač.
Vodíte veřejnost za nos a moc dobře to víte.
Jestli tu někdo někoho vodí za nos,
byla ta speciální jednotka Omega v roce 1977,
a ne já, okresní prokurátor nebo další vyšetřovatelé hledající pravdu.
Policie pracuje s důkazy.
- Já také. - S předpisy.
Já taky. A stejně tak John Santucci.
To je případ sám o sobě. Každý má právo na svůj názor.
Podle vás to je jen nějaký názor?
- Není to profesionální vyšetřovatel? - Ne.
To jeho úřad jistě velmi potěší.
- Joe. - Ano?
Bojíte se, že vás ohrožuje Terryho…
Vůbec. Jen by veřejnost měla vědět, jaký to je podvod.
Četl jste tu knihu?
- Takový odpad já nečtu. - No…
- Je hrozná. - Přečtěte si ji.
Já nemám rád fikci.
Když víte, že máte pravdu,
víte, že děláte dobrou věc,
a ostatní vás jen diskreditují a nechtějí vás vyslechnout…
Jeden bývalý newyorský policista tvrdí, že Berkowitz lže.
Jak na to odpovíte?
Mají co skrývat a chránit.
To je na tom nejtěžší.
Když máte důkazy a oni se na odmítají podívat.
Štvalo ho to.
Někteří střelci jsou stále naživu. A jejich vůdci a komplicové taky.
Ale Maury to nevzdával.
Naopak se začal snažit dvakrát tolik, aby jim dokázal, že má pravdu.
Podařilo se mi získat přiznání od Samova syna.
Potvrdil, že měl v jednom z nejznámějších případů vraždění komplice.
Odhalil jsem existenci celostátní satanistické organizace,
která se zdála být zodpovědná za sérii dalších podezřelých úmrtí.
Ale i tak se kolečka spravedlnosti odmítla točit.
Policistům nevadilo usnout na vavřínech,
ale mně ano.
Zavražděné a zmrzačené oběti Samova syna,
Sisman, Platzmanová, Arlis Perryová
a dokonce i bratři Carrové si zasloužili odhalit pravdu.
Jejich vrahové byli na svobodě,
kde mohli i nadále šířit chaos a vraždit.
Abych je dostal, potřeboval jsem pomoc.
Potřeboval jsem spojence.
Když jsem slyšel Berkowitze říct, že nestřelil Carla DeNara,
byl jsem v šoku. Dal jsem si za cíl, aby ten případ znovu otevřeli.
Chtěl jsem najít další lidi, kteří v tom byli zapojení,
a vyřešit to. Jak kvůli sobě, tak i ostatním.
Nabízeli mi, abych chodil do pořadů a dělal rozhovory.
Hlavně zpravodajské pořady.
Tohle byl Geraldo Rivera.
Souhlasil jsem.
Požádal mě, jestli bych nemohl jít na 57. ulici do baru Kennedy's.
Pošlou pro mě auto a odvezou do Secaucus.
Když jsem tam vešel, barman mě přivítal, jako bychom se znali.
Řekl mi: „Jste Carl, že?“
„Jo.“
Řekl, že mě musí někomu představit.
Otočím se a chlap, co stál vedle mě,
mi podal ruku. Barman říká: „Carle, to je Maury. Maury, Carl.“
Tehdy jsem ho ještě nebral jako hrdinu,
ale po přečtení jeho knihy jsem měl spoustu otázek.
Maury má rád dobrý alkohol. Skvěle jsme si rozuměli.
Ptal se, jestli mu pomůžu s vyšetřováním.
Odpověděl jsem, že jasně.
Vyměnili jsme si čísla a dohodli se, že zůstaneme v kontaktu.
Maury neměl mobil, ani počítač.
Měl doma jen pevnou linku.
Začal mi posílat různé věci.
Adresy, jména.
Měl jsem třeba zjistit, komu patří dům na dané adrese.
Z oběti jsem se stal chráněncem.
Z toho, co vím,
a to především z knihy Maury Terryho,
věřím, že je za tím spiknutí.
Kdo nevěří, že za tím není víc lidí, musí být idiot.
Netrvalo dlouho a zapadl jsem. mezi Mauryho dobré přátele.
Maury si nasbíral spoustu přátel, aby mu pomáhali s vyšetřováním.
Jezdili a zjišťovali pro něj informace.
Terryho jsem poznal na semináři pro policisty vyšetřující okultní zločiny.
Býval jsem detektivem v Yonkers ve zvláštní vyšetřovací jednotce.
Byl jsem odborníkem na okultní činnost a kulty.
Berkowitz tvrdí, že mu členové satanistického kultu
pomáhali zavraždit šest lidí.
Na veřejnosti se hodně mluvilo o vraždách Samova syna.
Lidé se jistou dobu báli, že ještě není konec.
Tehdejší starosta Yonkers řekl, že ten případ uzavřeme.
Dal mi volnou ruku, abych zjistil, jak to bylo.
Tak jsme začali s Maurym vyšetřovat.
Maury Terryho mi představili
v baru Kennedy's na západní 57. ulici.
Řekl: „Slyšel jsi někdy o Samovu synovi?“ A já na to, že ano.
Maury Terry pil, ale nebyl alkoholik.
Ale když pil, neustále mluvil o případu.
Asi tak jednou za měsíc jsme se v pátek večer scházeli v baru.
Všichni jeho přátelé a společníci, kteří mu pomáhali ten případ vyřešit.
Říkal nám „Pine Street Irregulars“.
Pine Street podle místa, kde bydlel Berkowitz.
Ale bylo tam i pojítko se Sherlockem Holmesem.
Bylo super patřit do takového klubu.
Pracoval jsem pro kanalizace spoustu let.
Jednou krysa, vždycky krysa.
Mluví o katakombách a tunelech, které na mapě nenajdete.
- Sešel dolů… - Do Ďáblovy jeskyně.
Jo.
Která vede do akvaduktu.
Tehdy jsem kouřil. Seděli jsme tam, kouřili
a vyměňovali si poznatky.
Bavilo nás to.
Máme svědka, který viděl Berkowitze
v Untermyer Parku s partou lidí.
Bingo.
Maury chtěl, aby bylo spravedlnosti učiněno zadost.
Podle mě narazil na něco velkého.
Naše neoficiální jednotka Pine Street Irregulars zkoumala nové stopy
a vyšetřovala každé nové vodítko.
Zasvětili jsme náš čas
odhalování pravdy.
PROCESNÍ CÍRKEV, UNTERMYER PARK
DĚTI, NEW YORK
V Yonkers jsme se pustili do pozadí případu.
Odhalil jsem spoustu věcí, které bylo potřeba přezkoumat.
Říkalo se, že Berkowitz nikdy neměl dívku a nikam nechodil.
Prý byl samotář.
Ale při vyšetřování jsem zjistil, že byl velmi společenský.
Prověřil jsem tu skupinu z Untermyer Park.
A našel jsem jeho přítelkyni.
Měl spoustu přátel.
Scházeli se v Untermyer.
Všichni brali drogy a měli spolu sex.
Říkali si „Děti“. Lidi jim tak říkali.
Byli to starší lidé.
Někteří z nich byli jen špatní herci.
Jeden chlápek bydlel na Pine Street stejně jako Berkowitz.
Znal Carrovi.
A měl žlutý Volkswagen.
Někdo prý viděl a pronásledoval žlutý Volkswagen
kousek od místa, kdy zabili Moskowitzovou.
David Berkowitz měl Ford.
Přemýšlel jsem, jestli to s tím souvisí a jestli ho můžeme předvolat k výslechu.
Když jsem ho konečně našel,
promluvil jsem s ním.
Byl hrozně paranoidní.
Řekl mi, že po něm někdo jde.
Bál se, že když začne mluvit, zabijou ho.
JDOU PO NĚM
O pár dní později se zabil.
- Vyslechl jste někoho dalšího? - Většina měla právníka.
Odmítali se mnou mluvit.
Nikdo se do toho nechtěl nechat zatáhnout.
Ale našli jsme jednoho člověka jménem John Paul.
V té době jsem byl v prváku na střední.
A hned na začátku za mnou přišel John Carr.
Zpočátku to byla jen taková hra.
Všechny ty druidské obřady a tak. Nebylo to nic vážného.
Ale postupem času se někdo ujal vedení
a celé to nabralo úplně jiný směr.
Bylo to v Untermyer Park.
V tu noc tam muselo být na iniciaci tak 30 až 40 lidí.
Začali velmi pomalu skandovat
a postupně nabírali na intenzitě.
Pamatuju si, že mě dovedli
před velmi studený stupínek asi z mramoru.
Slyšeli jsme, že zabíjí psy.
Nic tak hrozného jsem ještě neslyšel. Nikdy na to nezapomenu.
Nedokázal jsem rozeznat, co je pravda a co fikce.
Tvrdil, že byl v mládí součástí téhle skupiny.
Někteří prý byli zapletení do pornografie.
Tak to Maury začal zkoumat i z téhle stránky.
Díky neoficiálním rozhovorům
se nám podařilo si ověřit existenci Dětí.
Odhalili jsme členy zapletené do pornografie a prodeje drog.
Připomnělo mi to Rona Sismana,
kameramana, kterého údajně zavraždil kult.
Když jsem pracoval s Maury Terrym, přidělili mi odložené případy.
Jeden z prvních případů, které jsem měl přezkoumat,
byla dvojitá vražda Rona Sismana a Elizabeth Platzmanové.
z Halloweenské noci roku 1981.
Počáteční vyšetřování detektivů nikam nevedlo. Případ zůstal nevyřešený.
Ale já chtěl zjistit, kdo je zabil.
Maury Terry věřil, že zemřeli kvůli filmu, ve kterém nahráli smrt v přímém přenosu.
Vraždu Stacy Moskowitzové.
Maury mi řekl, že Ron Sisman byl toho večera v dodávce
zaparkované na místě, odkud mohl vidět, jak ji vraždí.
Došlo k tomu pod pouliční lampou
a on natáčel, jak zastřelili Stacy Moskowitzovou a Roberta Violanteho
v jejich voze v Brooklynu.
Šli jsme si promluvit s Ronovými příbuznými.
Zjistili jsme, že měl dodávku.
Jeho příbuzní nám řekli, že si půjčil Betamax,
aby mohl ve svém bytě natáčet dívky.
To jsme si vyšetřováním ověřili.
Mohl tedy snadno natáčet smrt v přímém přenosu, kdyby chtěl.
I když jsem měl další důkazy potvrzující teorii o nahrávce vraždy,
našel jsem informátora,
který mi sdělil něco ještě děsivějšího.
Maury mi vyprávěl o chlápkovi jménem Jesse Turner.
Jesse Turner napsal Terrymu z vězení.
Tvrdil, že má informace ohledně vraždy Sismana a Platzmanové.
Rozhodli jsme se, že si s ním promluvíme.
Jeli jsme za ním do vězení do Alabamy.
Vy jste o mně neslyšeli?
Až do toho dopisu jsem o vás neslyšel.
Včera jsem sem přijel kvůli vraždě Sismana.
Celkem jsme s ní v neděli ráno strávili dvě hodiny.
Řekl nám, že byl členem Procesní církve posledního soudu.
Občas jsem se s nimi scházel.
S kým?
S Procesem.
Když je vám 16 nebo 17, jste hrozně osamělí.
S nimi si ale připadáte důležití.
Tomu rozumím.
- Mohli si dělat, co chtěli. - Chápu.
Řekl nám, že Rona Sismana
a Elizabeth Platzmanovou zabil samotný kult.
Vražda Sismana a Platzmanové
byla hrozně zvrácená. Jako nějaký šílený hon za pokladem.
Hledali nahrávky vražd.
Když to říká zločinec za mřížemi, nesmíte to brát moc vážně,
ale Maury o tomhle už dřív mluvil. Chtěli najít tu nahrávku.
Ten film byl v Ronově bytě.
Jeho byt vypadal, jako by ho někdo obrátil naruby,
jak v něm hledali, pro co si přišli.
Prohlásil, že kult používal podobné filmy, aby vyvolal ještě větší chaos.
A přesně o to jim šlo.
Bylo to součástí přípravy na apokalypsu.
Náhodné organizované útoky se stupňují.
Taková forma terorismu.
Přesně tak.
Konečně to začínalo dávat smysl.
Maury Terry zkoumal každého, kdo byl do těch zločinů zapletený.
Všichni z nich byli navázaní na Procesní církev.
Věděli jsme, že se Berkowitz scházel v Untermyer Parku s lidmi,
kteří chodili na setkání Procesní církve na Manhattanu.
Církev má hodně úrovní.
Jsou v ní lidi z ulice,
ti jsou v samém středu hnutí.
Byli srdcem i duší celé církve.
Myslím, že tak se k nim Berkowitz dostal.
Nabídli mu duchovní zázemí.
A tak pro ně Berkowitz dělal střelce, aby jim pomáhal.
Myslím, že samotného by ho nikdy nenapadlo někoho zabít,
ale jakmile do toho spadnete, tak nějak se to stane.
Za ty čtyři roky od rozhovoru s Berkowitzem
jsem prozkoumal veškerá vodítka.
A konečně jsem pochopil narážky v jeho dopisech
a tajemných odpovědích na kameru.
Ne.
Ponořil jsem se do kultu zvaný Děti a odhalil nekonečnou síť vražd,
která se táhla po celé zemi.
Bylo náročné vyšetřovat tak ohavné zločiny.
Musel jsem toho tolik obětovat.
Ale přišel čas to ukončit.
Jednou a provždy.
Měl jsem fakta,
ale stále mi chyběl nevyvratitelný důkaz, který by přinutil policii jednat,
abych mohl mít klid.
Proto jsem se vydal s kamerou zpátky za Davidem.
ROZHOVOR S BERKOWITZEM
V té době jsem pracovala na kanále 7 ABC v New Yorku jako místní reportérka.
Celkem 35 let jsem se věnovala newyorským zločinům.
I několika slavným případům.
Velmi dobře jsem se znala s policií.
A věděla jsem, jak to chodí na ulici.
Ani vám nemůžu říct, kolik jsem zažila neprávem odsouzených lidí,
kdy policie nutila svědky i podezřelé,
k falešným přiznáním a lhaní.
Nejznámější případ newyorského zločinu…
Maury Terry znal mou práci a oslovil mě.
Mohla jsem ho okamžitě odmítnout jako spoustu dalších lidí.
Nedokázal do toho světa proniknout.
Ale měl dobré informace.
Návaznosti na park v Yonkers, které objevil.
V polovině 70. let se skupina často scházela zde v Untermyer Park.
A uměl lidi přimět mluvit.
Berkowitz se mu svěřoval a Maury k němu měl přístup.
V té době začal Berkowitz překvapivě prohlašovat,
že nejednal sám.
- To mě zaujalo. - Natáčíme!
Byli do toho zapojení další lidé? A co policejní vyšetřování?
Kamera může?
Byla to velká ryba.
Po tomhle rozhovoru toužili všichni.
Dali jsme se dohromady sérii
a dohodli se, že rozhovor povede Maury.
Tak jak to bude? Stejně jako pro Inside Edition?
Nebo z toho chcete mít hodinový blok?
- Nebo dva. - Dva? To je hodně.
To jo. Ale to by znamenalo,
že toho probereme hodně.
- Musíme si toho hodně ověřit. - Když to bude dlouhý, lidi ztratí zájem.
Nezajímá je to tak jako tebe.
To je moc dlouhý.
A taky to není zrovna veselé téma.
Ale díky tomu rozhovoru jsem zjistila,
že s ním měl Maury Terry vlastní plány.
Řekněme si, kdo byl zapletený
do střelby na Stacy Moskowitzovou a Roberta Violanteho.
Jeden ze svědků viděl dodávku červené nebo rezavé barvy.
Stála zaparkovaná naproti přes ulici kousek za autem oběti.
Souvisí ta dodávka s případem?
Ano, byla součástí…
skupiny.
Zjistil jsem, že v té dodávce prý byli tři lidé.
Je to tak?
Možná jo. Nevzpomínám si.
Proč tam ta dodávka byla?
No… natáčeli jsme to.
Někdo to chtěl někomu natočit nebo… nevím.
Takže mi chcete říct, že točili smrt v přímém přenosu
z té dodávky během střelby na Moskowitzovou a Violanteho?
Dalo by se to tak říct.
A je pravda, že jedním z těch lidí v dodávce,
nejspíš asi kameraman,
byl muž jménem Ronald Sisman?
Jo.
Znal jsem ho.
A on byl toho večera v dodávce?
Jo, chtěl si něco natočit.
Už od začátku
bylo těžké poznat, o co v tom rozhovoru jde.
Nepřišlo mi, že by Berkowitz do detailů popisoval, jak to bylo.
Berkowitz byl zdrženlivý a nechtěl o tom mluvit.
Nevím proč.
Nechtěl to řešit.
Možná se bál, že bude donášet na své komplice.
Možná na to nechtěl vzpomínat.
Ale Maury chtěl slyšet pravdu.
Takže za vraždy Samova syna byl zodpovědný tenhle kult
nebo za tím bylo něco jiného?
Existovala ještě další skupina, elitní skupina,
která do toho byla tajně zapletená.
Myslíte tím ten britský kult Proces?
Přesně.
To je velmi zajímavé. Takže tím chcete říct,
že se vůdci Procesu zúčastnili setkání
v době, kdy se začínal vykonávat plán
na spáchání těch útoků?
Jo.
O té Procesní církvi mluvil velmi vyhýbavě.
Neřekl, kdo tam byl.
Maury ho během toho rozhovoru neustále naváděl.
Objevily se informace o jistém nechvalně známém jedinci,
Charlesu Mansonovi, že prý měl vazby na Proces.
Mluvili někdy členové nebo vůdci Procesu o Mansonovi?
Ať už s vámi nebo s někým jiným?
Slyšel jsem, že prý s nimi něco měl.
Nevím, jestli se Berkowitz nechával strhnout tím, jak s ním Terry mluvil.
Vzpomínáte si na případ mladé ženy jménem Arlis Perryová?
Ano.
Před mnoha lety jste napsal do dopisu
„Lovená, pronásledovaná až do Kalifornie a zabitá.“
Řekli vám, co se stalo Arlis Perryové?
Jo, jasně.
Přišlo mi, že neříká pravdu.
Vůbec jsem mu ty ostatní teorie nevěřila.
Cokoli, co řekl, nemělo žádnou hodnotu.
Říkal spíš to, co chtěl Maury slyšet.
Jestli Proces existuje i dnes, což existuje,
měli by se lidé bát skupin jako je tato?
Maury byl agresivní a to do takové míry,
že se choval jako policista a vyděsil ho.
Jaké další zločiny páchali?
Obchodovali s drogami a taky další věci zahrnující děti.
Jak to myslíte?
Co konkrétně dělali?
Neustále na něj tlačil.
Až to v jednu chvíli vypadalo jako výslech.
Jeho důvěryhodnost trpěla.
Říkáte, že Proces natáčel dětskou pornografii?
To tím chcete říct?
Mám ho rád, ale působil jako šílenec.
Proberme ještě ty další aktivity.
Měli bychom si dát pauzu.
Jaké další zločiny měli na svědomí?
- Nechával jsem to, jak dlouho to šlo. - Fajn.
Nechci to omílat pořád dokola. Ničí mě to.
Začínám z toho…
Maury se z něj neustále snažil dostat souhlas.
Myslel si, že až ten rozhovor vyjde,
lidé se chytnou jeho teorie o zapojení kultu
a on si tak vylepší svou novinářskou pověst.
Po zatčení 24letého zaměstnance pošty z Yonkers
policisté velmi rychle uzavřeli nejvíce šokující případ v newyorské historii.
Ale vyřešili to? Podle Davida Berkowitze ne.
Samův syn promluvil.
Když jsme to dali dohromady,
většina lidí si po shlédnutí řekla:
„Možné to je.“
Ale to Maury nechtěl.
Nijak to nezměnilo verzi příběhu o Davidu Berkowitzovi.
A pak bylo po všem.
Myslím, že Maury byl tím případem posedlý.
Lidé posedlí případem nechtějí vnímat realitu.
Občas vás pravda praští do nosu
a vy si musíte říct: „Je to jinak, než jsem myslel. Měl bych toho nechat.“
Maury byl paličák a ne pro něj nebyla odpověď.
V roce 1998, kdy jsem to vyšetřoval už dva roky,
jsem sepsal zprávu,
připravil soupis a tabulky
a přednesl jsem to okresnímu prokurátorovi v Queens.
Byli tam všichni důležití lidé.
Okresní prokurátor, lidé z newyorské policie.
Neznal jsem tam půlku lidí.
Všechno jsem jim přednesl.
Během vyšetřování jsem zjistil,
že v těch útocích mělo prsty minimálně pět dalších lidí.
A to od očitých svědků.
Řekl jsem jim, kdo jsou podezřelí.
Mluvili jsme o Procesní církvi a probírali důkazy.
Chtěl jsem jen, aby podpořili vyšetřování.
A po hodině a půl mi řekli:
„Moc děkujeme. Ozveme se.“
A už se mi nikdy neozvali.
Napsal jsem zprávu o tom, co jsem zjistil
ohledně napojení Davida Berkowitze na Procesní církev.
SATANISTICKÝ KULT SE SCHÁZEL
Předal jsem to prokurátorovi
a newyorskému policejnímu oddělení.
Vysvětlil jsem jim, jak jsem na to přišel.
A oni to hned dali Joe Borrellimu.
A během 24 až 48 hodin
mi řekli, že je případ uzavřen,
ať odejdu. Je po všem.
Nechci tu pomlouvat newyorskou policii,
ale neradi s nikým spolupracují.
Nikdy mi nedali přístup k jejich záznamům,
o které jsem žádal.
Neukázali mi důkazy,
ani záznamy z místa činu.
Od začátku jsem byl v nevýhodě.
Byla v tom politika.
Spousta lidí na tom případu udělala kariéru.
A politika je politika.
A tím to skončilo.
Mauryho to naštvalo.
Byly dny, kdy se mnou nemluvil.
Čas od času mi poslal email:
„Co kdybys ten případ konečně vyřešil?“
Neuvěřitelně ho štvalo, že se tomu nemůže dostat na kloub
a že to nikoho jiného nezajímá.
Prohlásil: „Všem jsem to jasně vysvětlil.
Ale nikoho to nezajímalo.“
Mrzelo ho to.
A policie z nás všech dělala hlupáky,
jako bychom byli šílení milovníci konspiračních teorií.
Dělal to, protože se zapletl se satanistickým kultem.
Máme k tomu zcela výmluvné důkazy.
A nemyslím si to jen já. Říká to Berkowitz sám i další.
Maury se bál, že když v tom budou ti lidé pokračovat,
ublíží někomu dalšímu.
A policie to odmítala řešit.
Nedostalo se mu důvěry, jakou si zasloužil.
Říkali mu magor.
Máme tu psychopatického a manipulativního zabijáka,
který si dělá z Terryho a dalších dobrý den.
Vypráví jim zcela šílený příběh.
Na to odpovím jediným slovem. Důkazy.
Podívejte se na ně a pak to můžete říkat.
Do té doby nemáte právo na nic. Jste mimo.
To vy jste mimo. Máme tu sériového vraha.
Já se jimi zabývám celou svou kariéru.
Tohle se prostě nestává.
Maury to začínal přehánět.
Snažil se mi prodat další teorie,
ale já už o ně nestála.
Bojím se jít do auta. Bojím se dělat cokoli.
V době své hrůzovlády postřelil 13 a 6 lidí zabil.
Samé mladé milence.
Měl spoustu informací.
Zkoumal několik různých možností.
Pět členů takzvaného náboženského kultu včetně Charlese Mansona…
Stačilo se otočit
a objevila se nová cesta, kterou se mohl vydat. Nové vodítko.
Během víkendové party
v sídle s 72 pokoji producenta Roye Radina…
Maury se příliš upnul na ten kult.
Až ho začal vidět úplně všude.
třeba u Arlis Perryové.
Útočník ji sexuálně zneužil dvěma svíčkami.
Prohlásil: „Podle mě to udělal ten hlídač.“
Protože musel být zapletený s tím kultem.
To on ji podle něj zabil.
Ale nic víc k tomu říct nemohl. Neměl důkazy.
Bylo to velmi spletité.
Některé ty spojitosti byly jen teorie.
Ale Maury se těch teorií držel.
Začal obhajovat útoky na zlo.
Nejdřív to byly satanistické kulty.
To pak vedlo k pedofilům, lidem zneužívající děti.
Stala se z toho síť,
která se neustále zvětšovala.
A celou ji prostupoval okultismus.
Spojoval si lidi s tím případem.
Vycházel z toho, že A znalo B, tím pádem C muselo znát D.
Zlý lidé dělají zlé věci.
Žádná satanistická moc za to nemůže.
Byl úplně mimo.
Když jste s ním nesouhlasili, nezajímali jste ho.
Říkal jsem mu: „To není tvůj případ.“
Tvrdil, že je. Řekl jsem, že je to můj případ.
Ptal se mě, co jsem udělal. Střelili mě do hlavy.
Náhodné organizované útoky.
Občas mi dělal starosti, ale nenechal si to vymluvit.
Byli srdcem a duší toho hnutí.
Maury začal pít jako duha.
Dřív jsem s ním držel krok, ale už to nešlo.
Denně vykouřil dvě krabičky.
Přišel o spoustu přátel a uzavřel se do sebe.
Přes milion satanistů v této zemi.
Začínal být posedlý.
Už jako dítě mě Satan oslovoval.
A začalo se to horšit.
Nějaká síla mě vytáhla ven do tmy.
Náboženský kult.
Křičel: „Pomozte mi!“
To není sci-fi. Je to pravda.
„Maury, veřejnost ti nikdy neuvěří,
ať už jim předložíš důkazů sebevíc.“
Když do toho dáte své srdce,
hrozí, že vás ten příběh pohltí.
Nahlížíte do temného světa, kde existuje zlo.
A nechápete, proč tam je.
Snažíte se zjistit, kde se tam vzalo.
Ale občas to přeženete.
Maury věřil, že odhalil pravdu, a snažil se odvést co nejlepší práci.
Ale nevěděl, jak se z toho dostat.
Nepodařilo se mu dojít k závěru.
Dostal se na třetí metu, ale homerun to nebyl.
Nedokázal se smířit s tím, že mu nikdo neuvěří, ať udělá cokoli.
Ať se bude jakkoli snažit.
V roce 2010, když jsem žila v New Yorku,
jsem ho potkala v lékárně. Vůbec jsem ho nepoznala.
Hrozně zhubnul.
Vlasy měl dlouhé až k uším
a na hlavě měl kšiltovku, kterou nikdy nenosil.
Myslel si…
Myslel si, že je na tom dobře.
Nedokázal si připustit realitu.
Podle mě máme nevyvratitelné důkazy, že Berkowitz nejednal sám
a že měl komplice.
Bylo vidět, jak to na něj začínalo doléhat.
Detektiva jsem dělal 15 let.
Vím, jak stres působí na vaše tělo a co s vámi dělá.
Maury Terry byl pod velkým stresem.
Nestál o soucit.
Nedělal to kvůli sobě.
Dělal to kvůli svému cíli.
Jeho cílem bylo, aby se o tom příběhu mluvilo.
Nesmí se na něj zapomenout, protože ti lidé jsou na svobodě
a i nadále páchají další zločiny.
Měli by být spravedlivě potrestáni.
Trpěl tak dlouho, až už to nedokázal skrývat.
Nikdy o svém zdraví nemluvil.
Ale bylo jasné, že mu selhává srdce.
Byl na kyslíku.
Poslední měsíce života pro něj musely být těžké,
protože věděl, že umírá.
Byl jsem s ním v den, kdy zemřel.
Poslední, co mi řekl, bylo: „Zavolej právníkovi, co dělá na případu.“
Říkal jsem mu, ať si nedělá hlavu.
Za pár hodin měl zemřít a pořád řešil někoho jiného.
I takhle zpětně mě to štve.
Ale už byl prostě takový.
Řekl to, když umíral. Posledním dechem.
To o něm dost vypovídá.
O pár hodin později zemřel.
Jela jsem na pohřeb.
V rakvi
vypadal líp, než jsem ho kdy viděla.
Vážně. Vypadal líp než kdy dřív.
Hezky ho oblekli.
Přivítejte Maury Terryho.
Jeden muž dokázal přijít s novou verzí vražd.
Reportér Maury Terry.
Prvním hostem je Maury Terry.
Přichází Maury Terry, autor knihy Největší zlo.
Doufám, že tím ten příběh nezemře.
Snad se ho někdo ujme a bude pokračovat.
Rozhodl se zasvětit velkou část svého života
sledování tohoto příběhu.
Vzdal se kvůli němu dalších věcí,
které si mohl užívat.
Až pak nám došlo, kolika lidem pomohl.
Chodí za námi lidé a říkají nám:
„I já jsem se stal obětí a nikoho to nezajímalo.
Nikdo neposlouchal. Nikdo mi nevěřil.
Ale Maury mě bral vážně a budu mu za to navždy vděčný.“
Když vyšetřujete případ, začnete jím žít.
Dal do něj své srdce i duši. Všechno, co měl.
Ale bylo to nekonečné.
Neskončilo to. Jen on skončil.
VRAH POLICII: „UDĚLÁM TO ZAS“
Maury se snažil najít pravdu v šílenství
a vysvětlit nezodpovězené „Proč?
Vychovali jsme ho dobře.
Proč by někdo střílel Stacy Moskowitzovou a Roberta Violanteho
v temné uličce v Brooklynu?
Proč by skupina květinových dětí ubodala těhotnou Sharon Tate?
Proč by Arlis Perryovou napadli a zneužili v kostele?
Že to zvíře ukončí život mladé dívky…
Při procházení Mauryho krabic
jsme doufali, že najdeme odpověď v poslední stopě,
jménu, číslu,
přehlédnutém faktu.
Místo toho jsme našli něco jiného.
Mauryho nejpřesvědčivějším důkazem byl nakonec jeho vlastní příběh.
Tragická cesta jednoho muže do propasti.
Nevinní mladí lidé přichází o život.
Nevím, jestli to nebude zítra má žena nebo dcera.
Maury až do morku kostí věřil v to,
co se snažil odhalit.
Byla to jeho bílá velryba.
Maury byl jediný, kdo tlačil na policii.
Museli říct, že je bláznivý milovník konspirací.
I já si to občas říkal.
Ale faktem bylo, že měl pravdu víckrát, než se pletl.
Střelili mě do hlavy.
- Kam? - Sem.
Dali mi tam destičku.
Jak to tedy podle vás bylo?
Na sto procent věřím, že mě David Berkowitz nestřelil.
Ale řeknu to takhle. Jestli chcete změřit pravdu,
nejvyšší zlo, pravda…
Tohle je naprostá lež a tohle je naprostá pravda,
tak já věřím takhle.
Jeho příběh neukazuje na velké spiknutí,
ale jen na mnohem děsivější pravdu.
Že svět je častokrát velmi temné a beznadějné místo.
Dobro a zlo existují.
Ale jen v srdci a mysli nás všech.
Vypadá to, že lidi tenhle případ zajímá.
- A… - Je to zdravé?
- Co myslíte? - Zajímat se o vraždu?
Ano.
Maury nedostal všechno, co chtěl.
Bůh žehnej jeho duši. Odešel dřív, než musel.
Ale to možná není tak důležité.
Byl novinář.
Byla to jeho vášeň a práce.
Měli jsme spolu takovou filozofii.
„Říkej jim, co neví.“
Je jedno, jak starý je příběh. Najdi na něm něco nového.
To ho hnalo dál.
Museli jsme čelit výzvě podložit si informace a zajít ještě dál.
My tu výzvu přijímáme.
Ať se mu to podařilo dokázat nebo ne,
pořád to byl sakra dobrý příběh.
28. ČERVNA 2018 30 KM OD STANFORDOVY UNIVERZITY
- Dobrý den, pane Crawforde. Jak se máte? - Dobře.
Otevřete dveře?
Jistě, jen se obleču.
- Dobře. - Hned to bude.
- Vteřinku. - Díky.
Už jste oblečený?
- Zamotal jsem se do toho. - Řekni mu, že mu pomůžeme.
Pane Crawforde, pomůžeme vám.
Ne, to není třeba.
Má zbraň! Zbraň!
Odložte tu zbraň.
Pane Crawforde, dejte ji pryč.
Proč jste sem chodili?
- Vystřelil? - Hlídka jedna, střelba na Camden Avenue.
- Je někdo zraněný? - Trefil někoho?
Ne, Toressovi nic není.
A teď další dnešní příběh. Dlouho odložený případ byl konečně vyřešen.
V době, kdy byla brutálně zavražděna, bylo Arlis Perryové 19 let.
Policisté ji našli nahou od pasu dolů
v zadní části kostela.
Roky se spekulovalo,
jestli nebyla její vražda součástí satanistického rituálu.
Šerif okresu Santa Clara uspořádal tiskovou konferenci.
Je pro nás velkou ctí oznámit, že jsme vyřešili 43 let odložený případ.
Stephen Blake Crawford, 72 let,
byl v době vraždy hlídačem na Stanfordské univerzitě.
Policie ho od začátku vyšetřovala.
Nedávno jsme dokázali spojit Crawfordovu DNA s místem činu.
Dnes ho šli policisté zatknout.
Když mu zaklepali na dveře,
Crawford se zabil.
Při prohlídce bytu jsme našli několik důkazů.
Ve skříni měl krabici s důležitými dokumenty
a v ní ležela kniha Největší zlo.
Je to kniha o sériových vrazích.
Procesní církev posledního soudu byla v roce 1974 rozpuštěna,
dva roky před útoky Samova syna.
Církev odmítá spojitost s Charlesem Mansonem a Mansonovou rodinou.
Žádní členové církve nebyli v souvislosti s případem Samova syna zatčeni.
Do dnešního dne Pine Street Irregulars pokračují v Mauryho snaze odhalit pravdu.
Překlad titulků: Anna Hulcová