‎Fiecare moment…
‎din viață în care supraviețuiești ‎te face mai puternic.
‎Îți schimbă viața în bine, ‎dacă accepți s-o vezi,
‎dacă profiți de ea.
‎Natalia!
‎Natalia Lafourcade este cântăreață ‎și compozitoare
‎din Veracruz, Mexic.
‎De la debutul din 2003,
‎a devenit o artistă marcantă ‎a muzicii latino.
‎A cântat melodia tematică ‎a filmului Pixar ‎Coco.
‎A câștigat un Grammy și 12 Latin Grammy,
‎inclusiv pentru Albumul anului ‎și Piesa anului cu „Hasta la Raíz”,
‎„Până la rădăcini”.
‎Aici, rădăcinile se întind ‎în două direcții,
‎spre trecutul Nataliei
‎și în pământul și istoria originilor ei.
‎Sunt Hrishikesh Hirway. ‎Suntem la ‎Song Exploder: Dincolo de piese.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎COATEPEC, VERACRUZ ‎MEXIC
‎Am ajuns la Veracruz la vârsta de doi ani.
‎Atunci s-au despărțit părinții mei.
‎Mama a hotărât să ne mutăm la Coatepec.
‎Uite ce delicios pare!
‎Vreau să mănânc tot.
‎E proaspăt scoasă din cuptor.
‎E fierbinte.
‎Nu-ți face bine.
‎Îmi place aici.
‎E simplu și familiar.
‎Viața e ieftină și bogată aici.
‎Să-ți arăt pozele lăsate aici acum un an?
‎Da, când am venit cu tata!
‎Ce băiat arătos! Uite ce frumos!
‎Da. Aici erai cu tata.
‎Căpitanul.
‎Tatăl meu este muzician.
‎Am poze de când cântam la clavicord,
‎de când aveam un an sau doi.
‎Cântam Bach sau ceva.
‎Tatăl meu și-a dorit mult să fiu pianistă
‎și i-am spus: ‎„Nu vreau să cânt muzică clasică.
‎Vreau să cânt muzică pop și rock.”
‎Tata era foarte supărat.
‎Mi-a spus că aia nu e muzică.
‎Era foarte sever.
‎Apoi totul a sărit în aer.
‎Natalia și-a lansat primul album ‎când avea doar 17 ani.
‎A inclus hitul „‎En el 2000.”
‎Albumul a câștigat Discul de Platină ‎și a ajuns pe primul loc.
‎Totul a căpătat proporții.
‎Numele meu apărea peste tot…
‎și s-a întâmplat prea repede.
‎Industria muzicală era prea complexă ‎pentru mine.
‎Eram prea tânără ‎ca să fac față atâtor schimbări.
‎Ceva lipsea.
‎Nu știam exact ce.
‎Aveam un blocaj de inspirație.
‎Parcă nu puteam să compun muzică.
‎Aveam o carieră solo
‎și un moment de succes,
‎dar nu mă simțeam fericită, înțelegeți?
‎Nu părea real pentru mine.
‎Am simțit nevoia să fac un pas înapoi ‎și să mă detașez.
‎Spiritul meu s-a îmbolnăvit cumva
‎și trebuia să-l vindec.
‎Știam că trebuie să plec departe de casă.
‎În 2006, în ciuda succesului de proporții,
‎s-a mutat în Canada ‎ca să se concentreze pe arta vizuală
‎și să lase muzica în urmă.
‎Avea 22 de ani, dar s-a dovedit ‎că n-a reușit să scape de muzică.
‎Am ajuns într-o casă plină de muzicieni.
‎Artiști grozavi.
‎Era ca o fereastră spre o lume ‎pe care n-o cunoscusem.
‎Nu știam că există o astfel de muzică.
‎Folk,
‎blues,
‎afrobeat.
‎Mi-am zis: „Am înțeles.
‎Există o nouă lume, în afara lumii mele.”
‎Am început iar să compun
‎și încercam să incorporez asta ‎în propria muzică.
‎Compuneam la pian zilnic, cântam la pian.
‎Începusem să mă simt în largul meu,
‎doar eu și chitara.
‎Încercam să-mi găsesc propria metodă ‎de a-mi compune muzica
‎și știam că voiam să fie din suflet.
‎După aproape un an, am spus:
‎„Ar trebui să mă întorc, să încerc iar,
‎dar, de data asta, ‎o voi face cum vreau eu.”
‎A apelat la un vechi prieten, ‎Leonel García,
‎pentru o colaborare.
‎E un cantautor ‎cu milioane de albume vândute.
‎Leonel García. Dubla unu.
‎Semnal sonor.
‎Atunci deja ne împrieteniserăm.
‎L-am întrebat dacă vrea ‎să compunem o piesă împreună.
‎A fost de acord.
‎M-a întrebat dacă știu deja ‎despre ce vreau să cânt.
‎I-am spus că vreau să compun o piesă
‎despre locul de unde vin,
‎Veracruz.
‎Vreau niște versuri care să amintească
‎mereu de unde vin…
‎cine sunt și toate lucrurile ‎care m-au făcut să fiu cine sunt.
‎„Ceva la care oamenii se pot raporta ‎într-un mod profund, emoțional.
‎O piesă foarte mândră.”
‎I-am zis: „Bine, să văd ce pot să fac.”
‎Avea melodia și acordurile,
‎apoi ne-am zis să prelucrăm ‎ca pe o piesă ‎huapango.
‎CHITARĂ ACUSTICĂ ‎HUAPANGO
‎Am avut multe idei…
‎dar am început cu o abordare la ‎huapango,
‎ritmul folcloric al Mexicului.
‎Mereu cântam piese ‎huapango‎ la petreceri.
‎Am învățat că, în acea zonă ‎a relațiilor familiale,
‎când ne distram sau sărbătoream ceva,
‎mereu era ‎huapango.
‎Este o muzică de voie bună,
‎dar are și un soi de gravitate.
‎Când o asculți, te simți liber.
‎Dansezi și bei pe ea.
‎Cred că și Natalia are ‎huapango‎ în ADN,
‎asta ne-a ajutat să ne apropiem
‎și am simțit că facem ceva împreună, ‎de la originile noastre.
‎La asta cântai atunci?
‎Da, parcă le combinam pe ambele,
‎chitara acustică și pianul electric.
‎Am construit piesa pornind ‎de la cele două instrumente.
‎Asta ne-a ajutat să mergem ‎în altă direcție,
‎mai spre muzica pop.
‎Una dintre regulile mele a fost ‎să nu o iau în serios.
‎Doar să mă joc cu ea ‎și să împărtășim experiența.
‎N-am vrut să fiu foarte strictă
‎și foarte serioasă,
‎așa fusesem înainte.
‎Voiam să fiu mai…
‎Nu voiam să mă gândesc ‎că va apărea la radio
‎sau într-o reclamă, înțelegeți?
‎Era mai liber.
‎Apoi, Leonel m-a rugat să intru în studio ‎și să cânt piesa.
‎Dacă vrei ca lumea ‎să fie entuziasmată și mândră,
‎trebuie să le oferi niște expresii, ‎niște cuvinte
‎care să-i lege de originile
‎și de sentimentele lor.
‎Încă trec râuri
‎Și merg prin păduri
‎Iubind soarele
‎Deși zi de zi îmi scot ghimpii
‎Din străfundul inimii
‎Descopeream cuvintele cântându-le.
‎M-a ajutat să stabilesc ‎o legătură mai profundă
‎cu muzica mea
‎și de unde venea aceasta.
‎Noaptea tot ard visele
‎Ca să purific fiecare amintire ‎Prin fumul sacru
‎Se referă la imaginea arderii viselor ‎pentru a le purifica
‎prin fumul sacru.
‎Avem copal, o rășină care se arde
‎pentru fumul său.
‎Se spună că acest copal îți curăță aura,
‎îți curăță energia.
‎- Cam așa ceva. ‎- Da.
‎Când îți scriu numele
‎Pe nisipul alb cu fond nisipiu
‎Când privesc cerul
‎Mereu apari într-un nor cenușiu
‎Într-o zi, am urcat un deal înalt
‎Uită-te în urmă și vei afla
‎Că nu te-am uitat…
‎Pe cine nu uiți?
‎Nu-mi uit viața, amintirile,
‎momentele grele, momentele fericite.
‎E ca și cum ai vorbi cu spiritul ‎tuturor lucrurilor bune și rele.
‎Am suferit un accident la șase ani.
‎Voiam să călăresc pentru prima oară.
‎Mama a văzut caii și erau foarte mari,
‎mi-a zis: „Nu te urci pe așa ceva.”
‎I-am spus că vreau să fac asta.
‎Am căzut și am fost lovită de cal.
‎Procesul de recuperare a fost ‎foarte dificil.
‎Îmi era greu să văd, să merg, să gândesc,
‎să fac orice.
‎Doctorul i-a spus mamei că e posibil ‎să nu pot termina școala
‎sau merge la facultate.
‎Mama nici n-a vrut să audă.
‎A început să combine terapiile cu muzică…
‎și a funcționat.
‎M-a adus mai aproape de muzică, ‎fiindcă era un medicament.
‎Mi-a schimbat cursul vieții.
‎În cazul meu, ‎din cauza momentelor proaste
‎sunt cine sunt.
‎De obicei, vrei să uiți de acel moment,
‎nu vrei să te mai gândești.
‎Dar, din acele momente înveți multe.
‎Te învață cum să te iubești.
‎E un mod de a spune:
‎„Poate că nu sunt perfectă,
‎dar asta sunt eu și mă iubesc.”
‎„Așa te protejez eu. Așa rămâi în suflet.”
‎Așa te protejez eu ‎Așa rămâi în suflet
‎SINTETIZATORUL DE BAS
‎Voiam un sunet mai profund,
‎ceva mai electric, ‎să se audă sub linia de bas
‎sau sub tobe.
‎E un sunet inspirat din genul ‎trival,
‎după cum se cântă la tobe.
‎Am înregistrat și basul real, ‎dar l-am scos,
‎fiindcă voiam ca piesa
‎să transmită ideea de simplitate.
‎Dacă păstram linia de bas,
‎ar fi răpit acel sentiment.
‎Secvențele de chitară electrică ‎au fost cântate de Gustavo Guerrero,
‎e chitaristul meu.
‎Prima oară am încercat acele acorduri ‎cu un xilofon.
‎Suna foarte drăguț.
‎Aveam în minte influențele africane.
‎Apoi, le-am transferat pe chitară.
‎ACOMPANIAMENTUL VOCAL
‎S-a gândit la niște artificii uimitoare, ‎era o nebunie.
‎Când mi-am dat seama ‎că albumul era foarte personal,
‎am încercat să fac ceva cu sunetul,
‎care să-i ofere structură.
‎ORCHESTRA
‎Câți muzicieni sunt la partea cu coarde?
‎Am folosit un grup de studenți
‎care voiau să fie incluși în album.
‎Într-un studio, alături de producător, ‎Cachorro López.
‎I-am arătat ce făcusem.
‎Erau peste o sută de piese
‎în care muzicienii cântau ‎într-o orchestră.
‎Nu doar coardele?
‎Nu doar asta, era mult mai mult.
‎Producătorul a spus că distrugem piesa.
‎„Vreau să-ți aud vocea, ‎vreau să aud versurile,
‎hai să scoatem restul.”
‎Am hotărât să scoatem secvența de alămuri,
‎percuția, totul
‎și să păstrăm ‎doar partea esențială de coarde,
‎fiindcă asta simți ‎când zbori departe de ceva
‎și treci prin multe lucruri
‎care te fac mai puternic.
‎Voiam să transmit acea emoție ‎în aranjament.
‎Deodată, aveam „Hasta la Raíz”, da?
‎Piesa a apărut, pur și simplu.
‎„‎Hasta la Raíz” s-a lansat în martie 2015,
‎Natalia ajungând iar pe primul loc, ‎cu două Discuri de Platină.
‎A fost numită una ‎dintre cei mai importanți compozitori
‎și artiști din America Latină.
‎A continuat să onoreze istoria țării,
‎cântând doar în săli vechi ‎de peste 100 de ani.
‎Interpretarea în direct a piesei
‎este extrem de captivantă.
‎Te atrage datorită interpretării sale ‎când o vezi în concert,
‎atunci se vede un artist bun.
‎Cântăm?
‎Haide!
‎Să cântăm „Hasta La Raíz.”
‎Hai la mine!
‎Los Cojolites!
‎Los Cojolites sunt un grup muzical ‎nominalizat la Grammy…
‎…care cântă ‎son jarocho,
‎un stil de muzică folk din Veracruz.
‎Te port cu mine
‎Până la rădăcini
‎Și oricât ai crește
‎Tot aici vei fi
‎Deși mă ascund în spatele muntelui
‎Și găsesc un câmp plin de trestie
‎Nu vei putea, raza mea de lună
‎Să pleci vreodată
‎Natalia a stabilit o legătură cu noi
‎prin intermediul iubirii sale ‎pentru muzica din Veracruz
‎și a creat o punte, ‎astfel încât muzica tradițională
‎să ajungă în locuri ‎în care n-a mai fost auzită.
‎Nu încape îndoială ‎că e iubită în Veracruz,
‎mai ales acum, când am pornit pe drumul
‎de a ne regăsi în muzica ‎care ne oferă identitatea.
‎Mulți au crezut că e o piesă de dragoste
‎sau unii au venit la mine și mi-au spus:
‎„Natalia! Ador piesa «Hasta la Raíz». ‎Mă face să mă gândesc la tata.
‎Tocmai a murit ‎și piesa asta este pentru el.
‎Mulțumesc mult.”
‎Nu e adevărata semnificație a piesei, ‎dar, într-un fel, este,
‎fiindcă vei păstra cu tine
‎tot ce înseamnă tatăl tău pentru tine.
‎Deși s-a dus, îți rămâne alături.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc. Și eu.
‎Pentru terapie.
‎Îmi vine să plâng.
‎Urmează piesa „Hasta la Raíz” ‎a Nataliei Lafourcade!
‎Subtitrarea: Ramona Coman