Hvert øyeblikk…
…du overlever i livet, gjør deg sterkere.
Det vil gjøre godt om jeg ønsker det, om jeg vil ta det imot.
Natalia!
Natalia Lafourcade er en sanger og låtskriver fra Veracruz i Mexico.
Siden debuten i 2003 har hun blitt en av de viktigste artistene innen latin musikk.
Hun sang temasangen i Pixar-filmen Coco.
Hun har én Grammy og 12 Latin Grammys.
inkludert årets plate og årets sang for "Hasta la Raíz",
som betyr "Til roten".
Røttene, i dette tilfellet, går i to retninger,
mot Natalias fortid, og mot jorda og historien til der hun er fra.
Jeg er Hrishikesh Hirway. Dette er Song Exploder.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg kom til Veracruz da jeg var to år.
Jeg var ti da mine foreldre skilte seg.
Mamma bestemte seg for å flytte til Coatepec.
Se så deilig.
Jeg vil spise alt.
Denne er rykende fersk.
Dette er varmt.
Dette er veldig usunt.
Jeg liker meg her.
Det er enkelt og velkjent.
Livet er så billig og rikt.
Vil du se et bilde du lot bli igjen?
Ja, da jeg kom med pappa!
Kjekk gutt. Se så pen.
NATALIAS FAMILIEVENN
Her er du med faren min.
-Kapteinen. -Kapteinen.
Faren min, som er musiker…
Det er bilder av meg som spiller min fars klavikord
da jeg var ett eller to år gammel.
Jeg spilte Bach eller noe.
Faren min ville at jeg skulle bli pianist, men jeg ville ikke spille klassisk musikk.
Jeg ville spille pop og rock.
Faren min var veldig sint på meg. Han sa: "Det er ikke musikk."
Han var veldig streng.
Og så var det bare…
Da Natalia var 17, ga hun ut sitt første album.
Det inneholdt hitlåten "En el 2000".
Platen ble platina i Mexico og nådde nummer én på hitlisten.
Alt ble veldig stort.
Navnet mitt var overalt, og alt skjedde for fort.
Musikkbransjen var så stor for meg.
Jeg var for ung til å takle så mye informasjon.
Noe manglet.
Jeg visste ikke hva det var.
Jeg fikk en inspirasjonssperre.
Jeg klarte ikke å skrive min egen musikk.
Jeg var soloartist og hadde et vellykket øyeblikk,
men jeg følte meg ikke så lykkelig.
Og det føltes ikke ekte for meg.
Så jeg måtte gå unna og få litt rom.
Noe var sykt inni meg, og jeg måtte helbrede det.
Jeg visste at jeg måtte dra langt hjemmefra.
I 2006, til tross for sin enorme suksess,
flyttet Natalia til Canada for å hvile, jobbe med kunst
og forlate musikkbransjen.
Hun var 22, men hun forlot ikke musikken helt.
Jeg endte opp i et hus fullt av musikere.
Gode musikere.
Det var som et vindu til en verden jeg ikke kjente.
Musikk som jeg ikke visste eksisterte.
Folk, blues, afrobeat.
Jeg tenkte: "Jøss, det er en hel verden der ute".
Jeg begynte å skrive igjen og prøvde å skape det i min egen musikk.
Jeg skrev sanger på piano hver dag.
Jeg begynte å føle meg komfortabel alene med gitaren.
Jeg prøvde å finne min måte å skrive musikk på,
og jeg ønsket at det skulle komme fra hjertet.
Og etter nesten et år, sa jeg:
"Kanskje jeg burde prøve igjen, men på min måte denne gangen".
Natalia kontaktet en gammel venn, Leonel García, for å skrive sammen.
Han er en låtskriver som har solgt millioner.
Leonel García. Første opptak.
Vi var venner fra før.
Så jeg sa: "Vil du skrive en sang med meg?"
"Selvsagt", sa han.
Han spurte meg: "Vet du hva du vil synge om?"
Og jeg sa: "Jeg vil bare skrive en sang
som handler om stedet jeg kommer fra, Veracruz.
Jeg vil ha en tekst som minner meg om stedet jeg kommer fra,
hva jeg er, det som gjør meg til den jeg er."
"Det er noe folk kan kjenne seg igjen i.
En veldig stolt sang."
Og jeg sa: "Ok, la meg se hva jeg kan finne på."
Han hadde en melodi og grep,
og så sa vi: "La oss skrive den som en huapango."
AKUSTISK GITAR
Jeg hadde mange ideer,
men jeg begynte med en tilnærming til huapango,
en folkloristisk rytme i Mexico.
Jeg pleide å synge huapango på fest,
og når den delen av familien feiret,
spilte vi alltid huapango.
Det er glad musikk, men samtidig er den alvorlig.
Du føler deg fri når du hører på den, og du danser og drikker til den.
Natalia har også huapango i DNA-et, så jeg tror det knytter oss sammen,
og vi føler at vi begge følger røttene våre.
Var det dette du spilte?
Ja, det var en blanding av to ting, akustisk gitar og Wurlitzer.
Vi bygget sangen på de to instrumentene.
Det hjalp oss å gå i en annen retning, mer som popmusikk.
En av reglene mine var å ikke ta det så seriøst.
Ha det gøy og del opplevelsen.
Jeg ville ikke være så streng og seriøs,
for jeg var sånn før.
Jeg ville være mer som…
Jeg ville ikke tenke at den skulle på radio,
eller at den skulle bli populær.
Den var friere.
Og så ba Leonel meg om å synge sangen.
TEKST OG VOKAL
Hvis du vil at folk skal være glade og stolte,
må du gi dem noen setninger
som knytter dem til røttene og følelsene deres.
Jeg krysser elver
Går gjennom skogen
Elsker sola
Hver dag drar jeg torner
Fra dypet av mitt hjerte.
Jeg oppdaget ordene ved å synge dem.
Det hjalp meg å skape en sterkere tilknytning til det jeg sang,
og hvor sangen kom fra.
Om natten tenner jeg drømmer
Jeg renser hvert øyeblikk med hellig røyk
Bildet av drømmene som renses med hellig røyk,
det gjøres med alle minnene.
Vi har noe som heter kopal, som er en essens man brenner,
og den har en røyk.
Det sies at kopalen renser auraen din, og du renser energien din.
-Noe sånt. -Ja.
Når jeg skriver navnet ditt I den hvite sanden med blå bakgrunn
Når jeg ser på himmelen Dukker du opp fra bak en grå sky
En ettermiddag klatrer jeg opp en ås Se på fortiden, og du vet
At jeg ikke har glemt deg
Hvem glemmer du ikke?
Jeg glemmer ikke livet mitt, minnene mine,
de vanskelige øyeblikkene, de søte øyeblikkene.
Det er som om du snakker til ånden i alt det gode og det dårlige.
Jeg hadde en ulykke da jeg var seks år.
Jeg ville ri på hest for første gang.
Moren min så hestene, og de var veldig store,
og hun sa: "Du får ikke ri på en av dem".
Jeg sa: "Jeg vil gjøre det".
Jeg falt av og ble sparket av hesten.
Det tok lang tid å bli frisk.
Det var vanskelig for meg å se, gå, tenke…
…å gjøre noe.
Legen sa til moren min at jeg kanskje ikke kunne fullføre skolen
eller gå på universitetet.
Moren min sa: "Det går ikke".
Så hun begynte å blande terapien med musikk…
…og det funket.
Det brakte meg nærmere musikken, for det var en medisin.
Og det endret retningen i livet mitt.
Det er på grunn av de dårlige øyeblikkene
at jeg er den jeg er i dag.
Vanligvis sier man at man vil glemme vanskelige ting.
Men de øyeblikkene lærer deg ting.
De lærer deg mye om å elske deg selv.
Det er en måte å si:
"Jeg er kanskje ikke perfekt, men dette er meg, og jeg elsker meg selv."
"Jeg beskytter deg. Du er fortsatt i meg."
Jeg beskytter deg Du er fortsatt i meg
Vi ville ha en dyp lyd,
noe elektrisk som skulle ligge under basslinjen
eller under trommene.
TROMMER
Det høres ut som trival, måten trommene spilles på.
Vi spilte inn ekte bass, men fjernet den fordi vi ville at sangen
skulle høres enklere ut.
Hvis vi beholdt bassen, ville den fjernet den følelsen.
ELEKTRISK GITAR
Den elektriske gitaren ble spilt inn av Gustavo Guerrero, gitaristen min.
Vi lagde først melodien med en xylofon.
Det hørtes veldig pent ut.
Vi tenkte på den afrikanske innflytelsen.
Så spilte vi melodien på gitar.
BAKGRUNNSVOKAL
Hun fant på en fantastiske bakgrunnsvokal.
Så snart jeg visste at albumet skulle være personlig,
prøvde jeg å gi lyden en spesiell tekstur.
ORKESTER
Hvor mange musikere spiller på strenger?
Vi gjorde det med en gruppe elever som ville være en del av albumet.
I studio med produsenten hadde vi Cachorro López.
Vi viste ham hva vi gjorde.
Og det var mer enn hundre spor med musikere, et orkester.
-Ikke bare strenger? -Nei, det var mye mer.
Produsenten sa: "Du ødelegger sangen.
Jeg vil høre stemmen din, og jeg vil høre teksten,
så la oss fjerne det."
Vi bestemte oss for å fjerne messingseksjonen,
slagverket, alt, og kun beholde strengene.
For det er det du føler når du rømmer fra noe,
og når du opplever ting som gjør deg sterkere.
Jeg ville ha følelser i arrangementet.
Plutselig hadde vi "Hasta la Raíz".
Sangen var bare der.
"Hasta la Raíz" ble utgitt i mars 2015.
Igjen fikk Natalia en nummer én i Mexico. Den ble dobbel platina.
Rolling Stone Mexico kalte henne en av de viktigste komponistene
og artistene i Latin-Amerika.
På turné fortsatte hun å hedre landets historie
ved å spille i teatre som var minst 100 år gamle.
Nats liveopptreden av den sangen er utrolig overbevisende.
Den treffer deg på grunn av det hun får til live.
Det er det som viser at en artist er god.
Skal vi spille?
La oss spille.
La oss spille "Hasta La Raíz".
Kom hit.
Los Cojolites!
Los Cojolites er en Grammy-nominert musikkgruppe som spiller son jarocho,
tradisjonell folkemusikk fra Veracruz.
Jeg bærer deg inni meg
Til roten
Og du kan vokse bedre
Du skal være her
Selv om jeg gjemmer meg bak fjellet
Og finner en mark full av sukkerrør
Er det umulig, min månestråle
At du drar
Natalia er en som har fått kontakt med oss
gjennom kjærligheten til Veracruz' musikk,
og hun har laget en bro slik at tradisjonell musikk
kan bli kjent på steder den ikke var kjent tidligere.
I Veracruz elsker vi henne,
og spesielt nå som vi er på denne veien
mot å finne musikken som gir oss identitet.
Mange trodde det var en kjærlighetssang, eller noen kom til meg og sa:
"Jeg elsker sangen 'Hasta la Raíz.' Den er faren min.
Han døde nettopp, og den sangen er ham.
Tusen takk."
Det er ikke det sangen handler om,
men på grunn av alt faren din betyr for deg,
vil du føle det.
Selv om han er borte, blir han hos deg.
Tusen takk.
Takk til deg også.
For terapien.
Jeg begynner å gråte.
Og her er "Hasta la Raíz" av Natalia Lafourcade i sin helhet.
Tekst: Trine Friis