Jokainen hetki,
jonka elämässä selviää, vahvistaa.
Se tuo jotain hyvää, jos haluan nähdä sen,
jos haluan hyväksyä sen.
Natalia!
Natalia Lafourcade on laulaja ja lauluntekijä Veracruzista, Meksikosta.
Vuoden 2003 debyyttinsä jälkeen hänestä on tullut -
yksi latinomusiikin vaikutusvaltaisimmista artisteista.
Hän lauloi tunnuslaulun Oscar-palkitulle Pixar-elokuvalle, Cocolle.
Hän on voittanut Grammyn ja 12 Latin Grammyä,
mukaan lukien Vuoden albumin ja Vuoden laulun "Hasta la Raízista",
joka tarkoittaa "Juurelle".
Tässä tapauksessa juuret ulottuvat kahteen suuntaan,
Natalian omaan menneisyyteen -
ja hänen kotipaikkansa maaperään ja historiaan.
Olen Hrishikesh Hirway. Tämä on Song Exploder.
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTISARJA
Tulin Veracruziin, kun olin kaksivuotias.
Silloin vanhempani erosivat.
Silloin äitini päätti muuttaa Coatepeciin.
Katso, miten namia.
Haluan syödä kaiken.
Tämä tuli juuri uunista.
Tämä on kuumaa.
Nämä ovat epäterveellisiä.
Minä vain viihdyn täällä.
Se on yksinkertaista ja tuttua.
Elämä täällä on niin halpaa ja rikasta.
Näytänkö kuvia, jotka jätit tänne vuosi sitten?
Kyllä, kun tulin isäni kanssa!
Komea poika. Katso, miten nätti.
NATALIAN PERHEYSTÄVÄ
Kyllä. Tässä olet isäni kanssa.
Kapteeni.
Isäni, joka on muusikko…
Minulla on kuvia, joissa soitin isäni klavikordia,
kun olin vuoden tai kaksi.
Soitan Bachia tai mitä lie.
Isäni halusi minusta pianistin,
mutta minä sanoin: "En halua soittaa klassista musiikkia.
Haluan poppia ja rockia."
Isäni oli vihainen minulle.
"Tämä ei ole musiikkia."
Hän oli hyvin tiukka.
Ja sitten kaikki vain...
Kun Natalia oli vasta 17-vuotias, hän julkaisi ensimmäisen albuminsa.
Mukana oli hittilaulu "En el 2000".
Albumi myi Meksikossa platinaa ja meni listojen ykköseksi.
Kaikesta tuli todella valtavaa.
Nimeni oli kaikkialla, ja…
kaikki tapahtui liian nopeasti.
Musiikkiala oli minulle valtava.
Olin liian nuori käsittelemään niin paljon tietoa.
Jotain puuttui.
En tiennyt, mitä se oli.
Inspiraationi oli estynyt.
En pystynyt kirjoittamaan omaa musiikkiani.
Olin sooloartisti ja koin menestyksen,
mutta en ollut kuitenkaan onnellinen.
Eikä se tuntunut minulle todelliselta.
Niinpä minun piti astua taaksepäin ja saada tilaa.
Jokin sielussani sairastui,
ja minun piti parantaa se.
Tiesin, että minun oli päästävä kauas kotoa.
Vuonna 2006, ilmiömäisestä menestyksestä huolimatta,
Natalia muutti Kanadaan aikeissaan levätä, työstää visuaalista taidettaan,
ja jättää musiikkialan taakseen.
Hän oli 22,
mutta hän ei päässytkään musiikkia pakoon kokonaan.
Päädyin taloon, joka oli täynnä muusikoita.
Upeita muusikoita.
Se oli kuin ikkuna toiseen maailmaan, josta en tiennyt.
Musiikkiin, jota en tiennyt olevan olemassakaan.
Folkia,
bluesia,
afrobeatia.
Minusta tuntui: "Vau, okei,
maailmani ulkopuolella on kokonainen maailma."
Aloin kirjoittaa uudestaan -
ja yritin tehdä sitä omalla musiikillani.
Kirjoitin lauluja pianolla joka päivä, pianoa soittaen.
Aloin tuntea oloni mukavaksi, vain minä ja kitara.
Yritin vain löytää oman tapani kirjoittaa musiikkiani,
ja tiesin, että halusin sen tulevan enemmän sydämestäni.
Vuoden jälkeen sanoin: "Ehkä minun pitäisi yrittää uudelleen,
mutta tällä kertaa minun tavallani."
Natalia otti yhteyttä vanhaan ystävään, Leonel Garcíaan,
yhdessä kirjoittamisesta.
Hän on lauluntekijä, jonka albumit ovat myyneet miljoonia.
Leonel García. Otto yksi.
Käy.
Siinä vaiheessa olimme jo ystäviä.
Niinpä minä sanoin: "Hei, kirjoittaisitko laulun kanssani?"
Ja hän vain: "Tietysti."
Hän kysyi: "Tiedätkö jo, mistä haluat laulaa?"
Ja minä sanoin: "Haluan vain kirjoittaa laulun,
joka kertoo kotipaikastani, Veracruzista.
Haluan sanat, jotka muistuttavat koko ajan siitä,
mistä olen kotoisin,
mikä olen, ja mitkä asiat ovat tehneet minusta minut.
"Jotain mihin ihmiset voivat samastua vahvasti, tunteellisesti.
Hyvin ylpeä laulu."
Ja minä sanoin: "Okei, katsotaan, mitä keksin."
Hänellä oli melodia ja sointuja,
ja sitten sanoimme: "Meidän pitäisi tehdä tästä huapango."
AKUSTINEN KITARA
Minulla oli monia ideoita,
mutta aloitin lähestymällä huapangoa,
joka on Meksikon folklorista rytmiä.
Laulan huapangoja aina juhlissa,
ja opin sen perheeltäni.
Kun pidämme hauskaa tai juhlimme jotain,
huapango on aina mukana.
Se on musiikkia, joka on iloista,
mutta samalla siinä on vakavuutta.
Sitä kuunnellessa tuntee itsensä vapaaksi.
Sitä tanssii ja juo sen tahdissa.
Uskon että huapango on verissä myös Natalialla,
joten se auttaa meitä saamaan yhteyden ja tuntemaan,
että teimme jotain yhdessä, juuristamme käsin.
Soititko sinä tätä?
Kyllä. Sekoitimme molempia,
akustista kitaraa ja Wurlitzeria.
Rakensimme biisin niistä kahdesta soittimesta.
Se auttaa meitä menemään toiseen suuntaan,
enemmän popmusiikkiin.
Yksi säännöistäni oli, ettei sitä saanut ottaa vakavasti.
Leikkiä ja jakaa kokemus.
En halunnut olla niin tiukka -
ja niin tosissani,
koska olin sellainen aiemmin.
Halusin olla enemmän kuin…
Etten ajattele, että tämä menee radioon.
tai että tästä tulee kaupallinen.
Se oli vapaampaa.
Sitten Leonel pyysi minua laulamaan laulun studioon.
Jos haluaa saada ihmiset innokkaiksi ja ylpeiksi,
heille täytyy antaa fraaseja ja sanoja,
jotka saavat heidät tuntemaan yhteyden juuriinsa ja tunteisiinsa.
Ylitän jokia Kävelen metsien läpi
Rakastaen aurinkoa
Joka päivä vedän piikkejä Sydämeni syvyyksistä
Löysin sanat laulamalla.
Se auttoi minua saamaan paremman yhteyden siihen,
mitä laulan -
ja mistä lauluni tuli.
Öisin sytytän unia
Puhdistaakseni pyhällä savulla
Jokaisen muiston
Kuva siitä, kun unia poltetaan pyhällä savulla muistojen puhdistamiseksi.
Niin siinä sanotaan.
Meillä on kopaali, joka on se olemus, joka poltetaan,
ja siinä on… savua.
Sanotaan, että tämä kopaali puhdistaa auran ja energian.
Jotain sellaista. -Niin.
Kun kirjoitan nimesi
Valkoiseen hiekkaan sinisellä taustalla
Kun katson taivasta
Armottomasta harmaasta pilvestä Ilmestyisit
Eräänä iltapäivänä Korkealle mäelle nousisin
Katso menneisyyttä, sinä tiedät
En ole unohtanut sinua
Ketä et unohda?
En unohda elämääni, muistojani,
vaikeimpia hetkiä, ihanimpia hetkiä.
Se on kuin puhuisi kaikkien hyvien ja pahojen asioiden hengelle.
Jouduin onnettomuuteen, kun olin kuusivuotias.
Halusin ratsastaa hevosella ensimmäistä kertaa.
Äitini näki hevoset, ja ne olivat hyvin isoja.
Hän sanoi: "Et nouse noiden selkään."
Minä vain: "Haluan todella tehdä sen."
Tipuin selästä, ja hevonen potkaisi minua.
Toipumisprosessi oli aika vaikea.
Minun oli vaikea nähdä, kävellä, ajatella…
Kaiken tekeminen oli vaikeaa.
Lääkäri sanoi äidilleni: "Hän ei ehkä suorita koulua loppuun -
tai mene yliopistoon."
Äitini sanoi: "Se ei käy."
Niinpä hän alkoi yhdistää terapiaa ja musiikkia.
Ja se toimi.
Se toi minut lähemmäs musiikkia, koska se oli lääke.
Se muutti elämäni kulkua.
Minun tapauksessani myös huonojen hetkien takia -
olen se ihminen, joka olen.
Yleensä ajatellaan: "Okei, haluan unohtaa sen hetken.
En halua ajatella sitä."
Mutta oikeasti nuo hetket opettavat asioita.
Ne opettavat rakastamaan itseään.
Se on tapa sanoa:
"En ehkä ole täydellinen,
mutta tällainen minä olen, ja rakastan itseäni."
"Näin minä suojelen sinua. Olet yhä minussa."
Näin minä suojelen sinua Olet yhä minussa
Halusimme syvän äänen,
enemmänkin jotain sähköistä, joka tulisi basson tai rumpujen taakse.
Se on hyvin tribaalinen saundi,
se miten rumpuja soitetaan.
Äänitimme kyllä oikean basson, mutta jätimme sen pois.
Halusimme, että kappaleessa olisi yksinkertaisuuden tuntua.
Jos olisimme pitäneet basson,
se olisi vähentänyt sitä tunnetta.
Sähkökitarat äänitti Gustavo Guerrero,
joka on kitaristini.
Teimme sen melodian ensin ksylofonilla.
Se kuulosti tosi kauniilta.
Ajattelimme afrikkalaista vaikutetta.
Sitten laitoimme sen melodian kitaraan.
TAUSTALAULU
Hän keksi upean taustalaulun, hullun jutun.
Heti kun tiesin, että albumista tulisi henkilökohtainen,
yritin tehdä jotain äänen kanssa,
jotta se antaisi tekstuuria.
ORKESTERI
Kuinka monta muusikkoa soittaa jousissa?
Teimme sen opiskelijoiden kanssa,
jotka halusivat osallistua albumiin.
Tuottajan kanssa studiossa on Cachorro López.
Näytämme, mitä teimme.
Siellä oli hurjasti muusikoita, kuten orkesterissa.
Ei pelkät jouset?
Ei vain tätä, vaan paljon enemmän.
Tuottaja sanoi: "Pilaat laulun.
Haluan kuulla äänesi ja sanat,
joten otetaan se kaikki pois."
Päätimme poistaa vaskipuhaltimet,
lyömäsoittimet, kaikki,
ja pitää vain tärkeimmän, jouset.
Koska siltä se tuntuu, kun lentää pois jostakin,
ja sitä käy läpi paljon asioita,
jotka vahvistavat.
Halusin mukaan sen tunteen.
Yhtäkkiä meillä on "Hasta la Raíz".
Siinä se vain oli.
"Hasta la Raíz" julkaistiin maaliskuussa 2015,
ja Natalialla oli jälleen ykköslevy Meksikossa.
Se myi tuplaplatinaa, ja Rolling Stone Mexico kutsui häntä -
yhdeksi Latinalaisen Amerikan tärkeimmistä säveltäjistä ja esiintyjistä.
Kiertueella hän kunnioitti maansa historiaa -
soittamalla teattereissa, jotka olivat ainakin sata vuotta vanhoja.
Natin esitys siitä kappaleesta -
on uskomattoman kiehtova.
Sen takia, mitä hän osaa tehdä live-esiintymisessä.
Minusta hyvän artistin tunnistaa live-esityksestä.
Soitetaanko?
Soitetaan.
Soitetaan "Hasta La Raíz".
Tule tänne.
Los Cojolites!
Los Cojolites on Grammy-ehdokkuuden saanut musikaalinen kollektiivi,
joka esittää son jarochoa,
perinteistä kansanmusiikkia Veracruzista.
Kannan sinua sisälläni
Juurelle
Ja jotta voisit kasvaa paremmin
Olet täällä
Vaikka piiloudun vuoren taakse
Ja löydän pellon täynnä sokeriruokoa
Ei ole mitään mahdollisuutta, kuunsäteeni
Että lähtisit
Natalia ja me saimme yhteyden -
rakkaudesta Veracruzin musiikkiin.
Hän on luonut sillan, jotta perinnemusiikki -
voidaan tuntea paikoissa, joissa sitä ei ennen tunnettu.
Epäilemättä me Veracruzissa rakastamme häntä,
etenkin nyt, kun etsimme musiikkia, joka antaa meille identiteetin.
Monet luulivat sitä rakkauslauluksi,
tai jotkut tulivat sanomaan minulle:
"Hei, Natalia, rakastan 'Hasta la Raízia'. Se on isäni.
Hän kuoli juuri, ja tämä laulu on isäni.
Kiitos paljon."
Se ei ole laulun todellinen merkitys, mutta tavallaan se on.
Koska kaikki ne asiat, mitä isäsi merkitsee sinulle,
pidät ne ikuisesti.
Vaikka hän on poissa, hän pysyy luonasi.
Kiitos paljon.
Kiitos. Kiitos sinullekin.
Terapiasta.
Alan itkeä.
Ja tässä "Hasta la Raíz" Natalia Lafourcadelta,
kokonaisuudessaan.
Tekstitys: Heidi Hautala