Sagen med "Hurt", mere end ved nogen anden sang, er,
at jeg følte mig alene, da jeg skrev den.
Du ved… Fortabt.
Men alt skal nok ordne sig. Og…
…du er okay.
Trent Reznor startede i musik som Nine Inch Nails i 1988.
Hans andet album, The Downward Spiral, var et konceptalbum,
der nåede nummer to og solgte millioner af eksemplarer.
"Hurt" er albummets sidste sang, og den sidste, han skrev.
Det føles som en, der går rundt i murbrokkerne,
og har muligheden for at reflektere.
År senere lavede Johnny Cash et cover, som også gik flere gange platin.
I dag er Trent Reznor også en Oscar- og Emmy-vindende komponist,
sammen med bandmedlem Atticus Ross.
Men et par årtier før gennemsøgte Trent Reznor de mørkeste dele af sit liv
for at færdiggøre The Downward Spiral.
Jeg hedder Hrishikesh Hirway. Dette er Song Exploder.
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Når jeg ser tilbage på min ungdom, var den ikke ulykkelig,
men ensom for det meste.
Jeg bor på landet i Pennsylvania, og jeg føler, jeg sidder fast.
Jeg blev pludselig opmærksom på… at der fandtes en verden derude,
og jeg fandt tryghed i at opsluge albums.
Såsom The Wall af Pink Floyd.
Musikken føltes som et mysterium, du skulle løse.
I albummet kunne jeg projektere, hvad jeg følte.
Og det, jeg hørte, føltes som om, det var skrevet
for mig, om mig.
Jeg kunne relatere til ensomheden og smerten, og jeg så mig selv i det.
Og jeg ville gerne knække koden.
Som et barn ved klaveret kunne jeg lære de klassiske stykker,
men når jeg sad alene, spillede mine hænder bare den musik,
jeg gerne ville spille.
Jeg fik følelsen af, jeg kunne kanalisere noget ud.
Det var som et andet sprog, jeg kunne kommunikere med.
I starten lavede jeg imitationer af ting, jeg kunne lide dengang,
men jeg havde endnu ikke sat mig ned og…
…prøvet at skrive. Det undgik jeg.
Eksperimentet gik ud på at besvare, m jeg havde noget på hjerte.
FØRSTE NINE INCH NAILS-SHOW CLEVELAND, 1989
Det føltes godt at tage de følelser, sørgmodighed, desperation,
at slå en væg, at udtrykke noget,
og forvandle det til noget smukt.
Det var ikke sikkert, og det kom ikke fra et beskyttet sted.
Det var bare rendyrkede følelser.
Helt uventet begyndte folk at kunne lide det.
Vi turnerede med Pretty Hate Machine, det første album.
Dengang skulle man ikke være mainstream.
Jeg vil have, du kommer til mig, og ikke at jeg går på kompromis.
Men pladeselskabet gav problemer,
og det er svært, når du skriver det andet album,
ikke at tænke over, om de vil kunne lide det?
Bør det være mere som det der?
Jeg må være tro mod det, jeg synes er rigtigt, koste hvad det vil.
Jeg havde idéen til det næste album, og også titlen, The Downward Spiral.
Jeg havde udtænkt en detaljeret historie.
Jeg skrev en tidslinje i en notesbog.
Her er historiens narrativ.
Downward Spiral handlede om nogen, der prøvede at finde frelse
gennem sex og stoffer og selvdestruktion og selvhad
i forsøget på at finde et formål og årsag.
Da historien på The Downward Spiral har nået sin konklusion,
bliver pladen manisk og abstrakt, endda hallucinogen.
Galskaben tager over og løser ikke sig selv.
"Hurt" var nærmest en eftertanke.
Det kunne være en lille coda som afslutning på albummet,
som så tilbage med afsavn, fortrydelse og længsel,
som måske får pladen til at være mere kraftig og interessant.
Jeg fik fat i de originale lydsport fra albummet,
og de er anderledes fra, hvad den færdige sang er.
En klaverlyd løber gennem sangen, som er ikke er i den færdige sang.
OPRINDELIG KLAVER-DEMO
Skrev du sangen på klaver?
Jeg forstår klaveret mere end noget andet instrument.
Jeg husker, jeg sad ved klaveret og lod paraderne falde,
og jeg lod det komme frem.
Men det skulle ikke være en klaverballade.
Det skulle være baseret i akustik
og føles nedbrudt, ligesom karakteren.
AKUSTISK GUITAR
Man skal anstrenge sig for at høre, hvad der sker.
Men jeg kan lide tanken om, at du skal arbejde for at forstå det.
Der er en bævende lyd på hele nummeret
for at give følelsen af: "Jeg har lige fundet denne optagelse."
Det føles støvet og skadet og uden selvtillid i de nye murbrokker.
Jeg fokuserer på smerten
VOKAL
Det eneste, der er virkeligt
Jeg har ikke lyttet til sangen længe.
Nålen river et hul
-Hvad hører du i din stemme? -Jeg synger meget falsk.
Jeg synger det ekstremt stille.
Det er nok efter flere frustrerende optagelser,
hvor det var for sunget og med færre følelser.
Jeg forsøger at lyde stille og oprigtig.
Jeg føler den mærkelige skam og blottelse
af at vise noget intimt til verden,
men det lød ikke rigtigt.
Jeg husker, jeg ønskede, jeg kunne synge som Bowie.
At jeg havde det instrument.
Det skulle føles mindre tilgængeligt.
Jeg ville gemme mig inde i musikken.
Og eftersom jeg producerede det, så skruede jeg ned for vokalen, ikke?
Selvom han arbejder på samme måde, var han en anden dengang.
MIKSER
Og lyrisk…
-…var han ret skarp. -Ja.
Så det viste lidt sårbarhed for ham.
Men også en ære, for selv om han var sårbar…
MEDPRODUCER
…så tog han ansvar. Han gjorde det selv.
Jeg tror ikke, folk forstår, hvor vigtig teksten er for Trent.
-Det er det vigtigste. -Ja.
Hvis han spiller et nummer for dig, giver han dig altid teksten.
For ham er teksten grunden til sangen.
Jeg fokuserer på smerten
Det eneste, der er rigtigt
Det er ikke forrest i lydsporet. Det ligger i siden.
Ja, jeg sagde jo, jeg ville gemme mig.
Du kunne få alt
Mit imperium af jord
Du lavede rav i lyden.
Det virker bekymret på lytteren.
Du skal anstrenge dig for at høre det, hvis du er interesseret.
Er der en linje i teksten, du holder særligt af i dag?
Grunden til, jeg holder mig fra at tale om teksten, er…
…at det kan kaste for meget lys over, hvad min hensigt var.
Det handler om din oplevelse med sangen, hvad den betyder, og hvad du føler.
Mange sange er blevet ødelagt, fordi forfatteren sagde sin hensigt,
eller ved at rette, hvad jeg troede, hvilket var bedre.
Men var det svært at finde frem til, hvordan du ville synge de ord?
Hvad mener du? Hvad prøver du at lokke mig til?
At tale om teksten.
Det, jeg gik igennem, ved skabelsen af Downward Spiral,
var, at jeg ikke vidste, hvem jeg var længere.
Jeg så mig selv som knægten på værelset, som lyttede til albummer,
og jeg var ikke sikker på, hvem fyren på scenen var.
I satans svin!
Det blev forvrænget og accentueret
og en karikatur af sig selv, tror jeg.
Tilføj så nogen, der håndterer berømmelse skidt.
Jeg har altid følt tristhed og en grad af at være forladt, der hjemsøgte mig,
og jeg følte aldrig, jeg passede ind, og jeg følte mig som en outsider.
Det er ikke rationelt. Det sker bare ofte.
Måske er jeg ham, der skal have et par øl…
Jeg er pisseligeglad.
…eller hvad det nu er for at forstå, hvem jeg er.
"Nu har jeg det bedre," ikke?
"Nu har jeg mere selvtillid i det nye outfit, jeg har på."
Det var det idéelle scenarie for min personlighed at fordreje.
Det var fandeme den bedste oplevelse, jeg har haft.
Bare udnyt det. Jeg er pisseligeglad.
Jeg prøvede at finde et formål og frelse
og et tilhørssted og bare ikke at have det dårligt.
Jeg bærer denne krone af lort
På min stol af løgne
Fyldt med bristede tanker
Jeg ikke kan reparere
Sangen begynder faktisk med denne lyd.
Vores yndlingslyd. Hvad er det?
En fyr ved navn Coco tunede vores lydstudie.
En af de maskiner, han benyttede,
var den her ældgamle science-fiction-kasse,
der udsendte tune-lyde ved forskellige frekvenser,
men det er virkelig en smuk lyd.
Vi prøvede lydene og de blev… Jeg bruger dem stadig ofte.
Og der er endnu et lag.
Jeg havde tænkt på lyden i film, og at de kan gøre dig utilpas
ved at gemme på noget, der ubevidst giver dig en bestemt følelse,
for det var det, albummet handlede om.
"ERASERHEAD" INSTRUERET AF DAVID LYNCH
Jeg blev meget inspireret af David Lynch' film.
Ikke hvad musikken gjorde, men hvad lyden gjorde.
Der er en radiator, og jeg bliver skør.
Hvorfor? Fordi den brummende lyd i rummet er meget høj.
Mirakuløst fik den lyd dig til at føle dig utroligt utilpas.
Det skal ikke kun frastøde dig, men også følelsesmæssigt forberede,
hvad jeg prøvede at udtrykke.
Så vi lagde subliminale lyde ind på hele albummet.
ELEKTRISKE GUITARER
Når omkvædet begynder, er der flere guitarer, der spiller det samme.
Vi tunede det mod åbne strenge,
og så optog vi det flere gange.
Det var vigtigt, at det føltes naivt og upræcist,
og at det bidrog til sangens historie,
som var, at det her ikke er sikkert.
SAMPLET STRENGEINSTRUMENTER?
Jeg elskede lyden, og jeg kunne aldrig forstå,
hvad det var, og det ved jeg stadig ikke.
Jeg tænkte på den lyd.
Vi fandt på et trick, hvor vi tog en tone på et vilkårligt instrument.
Det lyder som et strengeinstrument… Såsom en violin, men jeg er ikke sikker.
Giv det en uendelig efterklang, og så låses det fast på en tone,
der nærmest lyder som et orgel.
For det kommer ikke fra en synthesizer, og det er ikke helt rent.
Ikke helt korrekt.
Det har en… Det føles menneskeligt.
Det skulle tænde for lyset.
Du har været under vand.
Det skulle få dig til overfladen for at forstærke sangens klimaks.
Hvad er jeg blevet?
Min kæreste ven
Jeg husker, jeg sad ved klaveret,
og da omkvædet med "Hvad er jeg blevet…"
Det føltes bare rigtigt, ikke?
Jeg får gåsehud af at tænke på det.
Du kunne få alt
Du skal få en bestemt følelse. Det handler ikke om den fede guitarsolo.
Den fantastiske rytme.
Nej, det handler om gåsehud. Det betyder mest.
Jeg får dig til at lide
Da albummet var færdigt, var omslaget klar.
Her er albummet.
Jeg undskyldte, for der var ingen single på albummet.
Der er nok ikke noget, der virker godt i radioen.
Jeg troede, det blev det henkastede selvoptagede album,
men det eksploderede.
The Downward Spiral udkom i marts 1994, og var et kritisk og kommercielt hit.
Det debuterede som nummer to på Billboard.
Jeg skrev gode sange, men jeg ville ikke gøre dem så indlysende.
Der er hooks, men du hører dem måske ikke første gang.
Du skal arbejde for at høre dem.
Du sagde, du gerne ville kunne synge som Bowie,
men du optrådte med sangen sammen med David Bowie.
Ja.
Jeg kunne ikke fatte det.
Det føltes som… Hvor meget bedre bliver det?
At kunne stå på scenen ved siden af ham, som er min helt…
Den stemme synger den smukke harmoni
med den sang, jeg skrev på mit værelse.
Det var … ufatteligt.
Jeg har ikke lyttet til den version i lang tid. Det føltes virkelig…
…bekræftende.
Jeg troede, at når jeg opnåede de mål,
ville jeg finde fred.
Nej, jeg er mere ulykkelig nu end nogensinde.
Mit monster er mit eget hoved lige nu. Jeg prøver at forstå nogle ting.
Min bedste evne er at udtrykke mig via musik,
men det genåbner også mange sår,
og af en eller anden grund ligger den undvigende glæde eller tilfredshed
altid et par gader væk.
I konteksten af det album forsøgte jeg at finde måder,
jeg kunne få smerten væk på.
Efter udgivelsen
gik jeg flere års afhængighed i møde.
Hvordan skete det?
Jeg indså, at min historie om en selvdestruktiv person
var… Jeg gjorde alle de ting.
Det opsummerer meget af det, jeg har været igennem.
År senere får "Hurt" nyt liv,
da Johnny Cash laver et cover.
JOHNNY CASH - "HURT" INSTRUERET AF MARK ROMANEK (2002)
Da coveret udkom,
-ændrede dit forhold til teksten sig? -En smule, ja.
At høre det blive sidestillet ovenpå hans enorme liv
på et tidspunkt i hans liv, hvor det fik en yderligere betydning,
føltes meget meningsfuldt.
På det tidspunkt tvivlede jeg på mine evner som sangskriver
og min relevans, og jeg følte mig fjern.
Sangen kom frem igen og mindede mig om, at alt nok skal gå.
Det føltes som en ven, næsten som et kram.
Havde du spurgt mig i mine 20'ere,
om jeg spillede i Nine Inch Nails i mine 50'ere, eller var i live,
så tror jeg ikke, du havde hørt…
"Ja, helt sikkert", ud af min mund.
Vi afslutter koncerter med "Hurt," og det har vi gjort de sidste 100 år.
Jeg har sunget den utallige gange…
…og jeg synger den anderledes, for jeg har levet i den.
At kunne få luft ved overfladen og se tilbage på, hvordan blev jeg det her?
Efter at have spillet sangen utallige gange live…
…er jeg altid i det øjeblik. Jeg husker mine følelser.
Det er altid stille, og du føler: "Jeg skaber en forbindelse med folk."
For en, der ikke er så komfortabel i selskab med andre, er det…
Det er stærkt.
Og nu kommer "Hurt" af Nine Inch Nails.
Tekster af: Niels M. R. Jensen