Grejen med "Hurt," mer än med nån annan låt jag har skrivit…
När jag skrev den, kände jag mig ensam…
…ni vet…
…vilsen.
Men saker och ting kommer att ordna sig. Och…
…du är okej.
Trent Reznor började göra musik som Nine Inch Nails 1988.
Hans andra album, The Downward Spiral, var ett mörkt konceptalbum
som hamnade tvåa på listorna och sålde miljontals exemplar.
"Hurt" är den sista låten på albumet.
Låten känns som att nån går runt bland spillrorna
och kanske får en chans att reflektera.
År senare spelade Johnny Cash in en cover som också sålde multi-platina.
Idag är även Trent Reznor en Oscar- och Emmy-vinnande kompositör,
tillsammans med bandmedlem Atticus Ross.
Men några årtionden tidigare,
gick Trent Reznor igenom de mörkaste delarna av sitt liv
för att slutföra The Downward Spiral.
Jag heter Hishikesh Hirway. Det här är Song Exploder.
EN ORIGINAL-DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
När jag ser tillbaka på min ungdom… Den var inte olycklig,
men jag var mestadels ensam.
Jag bodde på landsbygden i Pennsylvania och kände mig fast.
Jag blev starkt medveten om att det…
…fanns en värld där ute
och jag fann tröst i att sätta mig in i album.
Som Pink Floyd, The Wall,
musiken kändes som ett mysterium man behövde lösa.
Jag kunde projicera in mina känslor i den.
Och det jag hörde verkade vara skrivet
för mig, du vet, om mig.
Jag kunde relatera till ensamheten och smärtan
och sätta mig in i den.
Och jag tänkte att jag ville knäcka den koden.
Som barn kunde jag lära mig mina klassiska stycken på piano.
Men när jag var på egen hand, spelade mina händer musik
jag kände att jag ville spela.
Det började kännas som att jag kunde kanalisera ut nåt.
Det var ett annat språk jag kunde kommunicera genom.
I början tassade jag runt saker och imitationer av saker jag gillade.
Men jag hade inte satt mig ner och…
…verkligen försökt skriva.
Det hade jag undvikit.
Experimentet var att svara på frågan om huruvida jag hade nåt att säga.
NINE INCH NAILS FÖRSTA SPELNING CLEVELAND, 1989
Jag mådde bra av att ta de här känslorna jag hade:
Ledsamhet, desperation,
slå hål i en vägg, ett behov att uttrycka nåt
och förvandla det till nåt vackert.
Det var inte säkert och det kändes inte som att det kom från en skyddad plats.
Det var bara naken känsla.
Oväntat nog, började folk gilla det.
Vi turnerade en del på det första albumet, Pretty Hate Machine.
Det fanns en agenda för att inte vara mainstream.
Jag vill styra dig till mig istället för att jag kompromissar för dig.
Men det var problem med skivbolaget
och när man skriver album nummer två är det svårt
att inte tänka: "Kommer de att gilla det? Borde det vara mer som det där?"
Jag måste vara sann mot vad jag tror är rätt
oavsett vad det kostar.
Jag visste vilket nästa album var och att titeln var The Downward Spiral.
Jag hade en detaljerad handling.
Jag hade en nedskriven tidslinje.
"Här är berättelsens handling."
The Downward Spiral var berättelsen om nån som försökte hitta frälsning
och mening genom sex, droger,
självförstörelse och självförakt.
Vid slutet av berättelsen om The Downward Spiral,
börjar skivan bli manisk och abstrakt, till och med hallucinogen.
Galenskap har uppstått och den kommer inte bara att försvinna.
"Hurt" var egentligen en eftertanke.
Det kändes som att den kunde vara en liten coda i slutet av albumet
som reflekterade tillbaka med en känsla av förlust,
ånger och längtan som kunde få albumet att kännas mer mäktigt och intressant.
Jag fick den ursprungliga låten
och den skiljer sig verkligen från den slutgiltiga versionen.
Det finns en huvudsaklig pianodel
som inte är med i den slutgiltiga versionen.
URSPRUNGLIG PIANO-DEMO
Skrev du den på piano?
Jag förstår mig på piano mer än nåt annat instrument.
Jag minns att jag satt vid ett piano och bara lät den komma ut.
Jag ville inte att den skulle låta som en ballad.
Jag ville att den skulle kännas akustiskt baserad
och nedbruten, som karaktären.
Man måste ge sig in i den för att ens höra vad som händer.
Men jag gillar att man måste jobba hårdare för att ta sig dit.
Det finns en sorts drill i hela låten.
För att öka den där känslan av: "Jag hittade precis den här inspelningen."
Här är nåt som verkar dammigt och som verkar sakna självförtroende
bland ruinerna av vad som än har hänt.
Jag fokuserar på smärtan
Det enda som är verkligt
Det var ett tag sen jag lyssnade på den här låten.
Nålen sliter ett hål
Vad hör du i din röst?
Jag sjunger ofta falskt.
Jag sjunger extremt tyst.
Jag skulle gissa att det är efter ett antal frustrerande tagningar
där den kändes för besjungen och mindre känslosam.
Jag försöker låta tyst och uppriktig.
Och jag kände den konstiga skammen och exponeringen
av att visa nåt intimt för världen.
Men den förmedlades inte på rätt sätt.
Jag var frustrerad och önskade att jag kunde sjunga som Bowie,
att jag hade det instrumentet.
Jag ville att den skulle kännas mindre tillgänglig.
Jag behövde gömma mig i musiken.
Jag tänkte: "Jag producerar den, så dra ner på sången." Okej?
Även om han jobbar på liknande sätt idag, var han en helt annan person då.
Och lyriskt sett…
-…var han rätt intensiv. -Ja.
Så det visade nog lite sårbarhet från hans sida.
Men han ska ha beröm för att även om han var sårbar…
…gjorde han det.
…tog han tag i det och gjorde det på egen hand.
Jag vet inte om folk inser hur viktiga låttexterna är för Trent.
-De är det viktigaste. -Ja.
Om han spelar upp en låt, lägger han alltid låttexten framför en.
Låttexten är uppenbarligen orsaken till låten i hans ögon.
Jag fokuserar på smärtan
Det enda som är verkligt
Den är inte ens i låtens centrum, den är skjuten åt sidan.
Ja, jag sa ju det, jag vill gömma mig i låten.
Du skulle kunna ha allt
Mitt världsvälde av skit
Du har verkligen förvrängt ljudet.
Det låter påfrestande.
Man måste ge sig in i den och… lyssna, om man är intresserad.
Finns det nån text i låten som du verkligen låser fast vid idag?
Skälet till att jag vill undvika att prata om låttexter är…
…att det kan tydliggöra avsikten jag hade med dem för mycket.
Det handlar om din erfarenhet av låten, vad den betyder och hur den känns för dig.
Många låtar har förstörts av att låtskrivaren berättat vad de menade
eller rättat vad jag trodde låten betydde, vilket var mycket bättre.
Men var det svårt att lista ut hur du ville sjunga de orden?
Vart vill du komma?
Vad lurar du mig till att göra?
Prata om låttexten.
Det jag gick igenom då jag skrev The Downward Spiral
var att jag inte längre visste vem jag var.
Jag såg mig själv som killen som lyssnade på album i sovrummet
och jag var inte säker på vem snubben på scenen var.
Era jävla grisar!
Det blev förvrängt, accentuerat och en karikatyr av mig själv, tror jag.
Lägg till det till nån som är dålig på
att hantera uppmärksamhet eller berömmelse.
Jag tror att jag alltid har hemsökts av sorg och en känsla av övergivenhet.
Jag har aldrig känt att jag passar in och alltid känt mig som en outsider.
Det är inte rationellt, det händer bara ofta.
Jag kanske är snubben som behöver ett par öl…
Det skiter jag i.
…eller vad det än må vara för att förstå vem jag är.
"Nu mår jag bättre." Okej?
"Nu känner jag mig mer självsäker i den här nya outfiten."
Det var ett utmärkt scenario för min personlighet att förvränga.
Jag hade skitkul.
Exploatera det hur ni vill. Jag bryr mig inte.
Jag försökte hitta syfte, frälsning
och en känsla av tillhörighet och att inte må dåligt.
Jag bär den här kronan av skit
På min lögnares sits
Full av trasiga tankar
Jag inte kan laga
Låten börjar faktiskt med det här ljudet.
Det är ett av våra favoritljud.
Vad är det?
En av killarna som stämde vår studio heter Coco.
En av maskinerna han använde för att stämma
var en science fiction-låda som såg forntida ut.
Den skickade ut olika ljud med olika frekvenser,
men det är ett vackert ljud.
Vi analyserade de ljuden och de blev… Jag använder dem fortfarande hela tiden.
Sen finns det ett annat lager.
Jag hade funderat på ljuddesign i filmer
och hur det kunde göra en obekväm genom att innehålla dolda saker
som kunde få en att känna på ett visst sätt.
Det var vad albumet handlade om.
Jag inspirerades väldigt mycket av David Lynchs filmer.
Inte så mycket vad musiken gjorde,
utan vad ljudet gjorde.
Det är ett element och jag håller på att bli galen.
Varför? Jaha, för att det surrande ljudet är jättehögt.
Det kan mirakulöst få en att känna sig otroligt obekväm.
Allt är inte menat för att avvisa,
utan känslomässigt bana väg för vad jag försökte förmedla.
Så vi började lägga in subliminala ljud i hela albumet.
När refrängen kommer in, spelar ett antal gitarrer samma sak.
Vi brukade stämma dem till öppna strängar
och överdubba flera stycken.
Det viktiga var att det kändes naivt, oprecist
och bidrog till låtens berättelse, vilket var: Det här är inte säkert."
Jag älskade ljudet och kunde aldrig få grepp om
vad det var. Jag förstår fortfarande inte vad det är.
Jag tänkte på det här ljudet.
Vi har kommit på ett trick där vi kan ta en not
på instrumentet det är.
Det låter som strängar, men jag vet inte… Som fiol, men jag vet inte om det var det.
Om man matar in det i en oändlig efterklang,
så blir det till en ton som nästan låter lite som en piporgel.
Eftersom inte ljuder kommer från en synt, är det inte helt i harmoni.
Det är inte helt rätt.
Det har ett… Det känns mänskligt.
Det var meningen att det skulle dra på ljusen.
Du har varit under vatten
och det ska föra upp dig för att betona låtens klimax.
Vad har jag blivit?
Min raraste vän
Jag minns att jag satt vid pianot och när refrängen: "Vad har jag blivit…"
Det kändes bara rätt.
Jag får gåshud när jag tänker på det.
Du skulle kunna få allt
Du ska känna på ett visst sätt.
Det handlar inte om otroliga gitarrsolon,
fantastisk sväng…
Nej, det handlar om gåshud. Det är det viktigaste.
Jag ska göra dig illa
När jag slutförde den, hade jag omslaget och allt.
"Här är albumet."
Jag tror att jag bad om ursäkt. För det finns ingen singel på det.
Jag tror inte ens att det finns nåt man kan spela på radio.
Jag trodde att det här skulle vara den njutningslystna låten vid sidan,
men den exploderade.
The Downward Spiral kom ut i mars 1994. Det var en kritisk och en kommersiell hit.
Den debuterade på andra plats på Billboard-listorna.
Jag skrev bra låtar, men jag försökte att inte göra dem lika uppenbara.
Det finns hooks, men ibland hör man dem inte första gången.
Man måste jobba för att… Det krävs mer arbete.
Du sa att du önskar att du kunde sjunga som Bowie,
men sen framförde du… Du framförde låten med David Bowie.
Ja.
Jag kunde inte tro att det var verkligt. Det kändes som…
…hur blir det bättre än så här?
Att kunna stå på scenen bredvid den här killen,
som är min hjälte…
Den rösten sjunger den här vackra harmonin med låten jag skrev i mitt sovrum.
Det var…
Det var sanslöst.
Det var ett bra tag sen jag lyssnade på den versionen av låten.
Det kändes verkligen…
…bekräftande.
Jag trodde att jag skulle finna nån frid när jag hade uppnått alla de här målen.
Det gjorde jag inte och nu är jag olyckligare än nånsin.
Mitt monster är mitt eget huvud.
Jag försöker bara förlika mig med vissa saker.
Jag tror att det jag gör bäst är att uttrycka mig genom musik.
Men samtidigt öppnar det gamla sår
och den svårfångade lyckan eller tillfredsställelsen
verkar alltid finnas ett par kvarter bort.
I samband med det albumet, undersökte jag sätt att bli av med smärta.
Efter albumet kom ut,
var jag med om ett ögonblick efter flera år av missbruk.
"Hur kunde jag… Hur lät jag det här hända?"
Jag insåg att historien jag hade skrivit om nån som var självdestruktiv
var… Jag var alla de sakerna.
Den sammanfattar vad jag har gått igenom.
Flera år senare får "Hurt" liv på nytt av att Johnny Cash gör en cover på den.
JOHNNY CASH - "HURT" REGISSERAD AV MARK ROMANEK (2002)
När Johnny Cash cover kom ut,
förändrades ditt förhållande till din låttext?
Till en viss grad.
Att höra den sammanställas
i en tid i hans liv där den fick ytterligare betydelse,
kändes väldigt meningsfullt.
På den tiden var jag osäker på min förmåga att skriva
och min relevans. Jag kände mig på drift.
Låten reste sig på nytt för att klargöra att allt kommer lösa sig.
Den kändes nästan en vän, som en kram.
Om du hade frågat mig om jag trodde
att jag skulle spela i Nine Inch Nails i 50-årsåldern när jag var i 20-årsåldern,
tror jag inte att du skulle ha hört:
"Ja, absolut"
Vi brukar avsluta konserter med "Hurt."
Det har vi gjort de senaste hundra åren.
Jag har sjungit den otaliga gånger…
…och jag sjunger den olika eftersom jag har levt den.
Jag kan ta en paus, blicka tillbaka och tänka:
"Hur blev den så här?"
Efter att ha spelat låten live otaliga gånger…
Jag är alltid i det ögonblicket.
Jag minns hur jag kände.
Den är alltid tyst och det känns som: "Jag knyter an med folk."
För nån som inte känner sig så bekväm runt folk, är det…
Det är mäktigt.
Och här är "Hurt" av Nine Inch Nails.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson