Třeba budu jednou ve své kariéře schopná sehrát postavu
a vymyslet i scénář, který nějak přiblíží můj život.
Možná to nebude úplně pravdivé,
ale musím vycházet z toho, co znám,
hledat všechny možnosti, jak se pravdivě vyjádřit
a vytvořit píseň, co bude upřímná a skutečná.
Takže dokud budu mít příběhy, budu je vyprávět.
Dua Lipa je zpěvačka a autorka skladeb z Londýna,
která zahájila svou hudební kariéru ještě jako dospívající dívka.
V roce 2018 získala cenu BRIT Award v kategorii britská sólová zpěvačka
a rok nato dostala ocenění Grammy za Nejlepší novou umělkyni,
stejně jako platinovou desku za debutové album.
Na své druhé album, Future Nostalgia,
přibrala ke spolupráci lidi, s nimiž dělala už dřív,
aby jí pomohli se skladbami, které se ohlížely, odkud vzešla,
ale též se dívaly vpřed, tam, kam směřuje.
V případě skladby „Love Again“ inspirace vycházela
z jejích momentálních pocitů.
Jsem Hrishikesh Hirway. Sledujete Song Exploder.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
- Tak začínáme. - Opravdu?
- Jsme připraveni. - Jdeme na to.
No tak jo…
Můžeš mi říct, kdy jsi začala pracovat na téhle skladbě?
Procházela jsem si spoustou osobních sraček.
Nevím, jestli můžu takhle sprostě.
Prostě jsem si procházela sračkama.
Jako že jsem nestíhala, svírala mě panika
a když jsem dorazila do studia, tak říkám: „No jo,
asi by některý věci měly skončit
a měla bych projevit novou pozitivní životní energii.“
Není to, jako bych mluvila v hádankách?
Protože jasně narážím na vztahy a mluvím o lásce.
Byla jsem v určité fázi dlouhodobého vztahu s někým…
s někým, kdo, podle mě, se nechoval čestně.
Tak jsem si říkala, že se z toho musím nějak vyhrabat,
že to pro mě není zdravý.
Považuju se za silnou ženu.
Ale bylo tolik okamžiků, kdy jsem se octla v pozici,
kde jsem se nepoznávala.
Když jste s někým v intimním vztahu
a jste spolu dlouho a pak je po všem,
máte pocit, že není možné, abyste našli nebo získali prostor,
kde byste si mohli říct: „Já zase miluju.“
A Dua měla pocit, že ztratila sílu.
Cofee je úžasný skladatel, se kterým pracuju od chvíle,
co jsem začala psát písničky.
Coffee je mé duchovní světlo. My dva jsme si vždycky pomáhali,
zejména když šlo o situace spojené se šílenou láskou.
Je pro mě jako rodina…
Rozhodně si užila dost osobních problémů
a touží je nějak vyjádřit.
Coffee říkal: „Asi bychom to měli nějak dostat do písně.“
- Nějak to najednou viselo ve vzduchu. - Jo.
Šel jsem tam brzy ráno a už pár dní jsme
vážně nic neměli. Říkám: „Chtělo by to něco super.“
Koz je vždycky ten první, koho chci mít ve studiu.
Cítila jsem, že jsme vymysleli geniální plán, jak ten zvuk spojit.
A pak tam dáme most, dvakrát, to miluju.
Bavili jsme se o tom, že tam zkusíme dát něco trochu staršího.
Jamiroquai, Prince, Blondie…
MIXTAPE
Spousta vlivů z mého dětství zahrnuje písně a hudbu,
které poslouchali naši.
Chtěla jsem si pohrát s tím pocitem a něco vytvořit,
aby to mělo čerstvý, moderní švih.
Říkala jsem si: „Kéž by se mi podařilo album,
které bude stát na té vzpomínce a vzbudí v lidech pocit,
který mám já pokaždé, když slyším třeba Cosmic Girl od Jamiroquai.“
Začal jsem si hrát s analogovými syntezátory
a vymyslel akordovou progresi.
Byl to jen takový základ.
A pak kytarový riff navrch a pauza s bicími v rámci skladby.
Byla to naše úvodní stopa a tou všechno začínalo.
A pak akustické kytary.
Dobře.
Pokaždé, když pracuju s Chelcee, začínají skladby kytarou.
A Chelcee je tak vtipná. Vždycky říká:
„Jdeme na to, uděláme tu skladbu a pak rovnou na pivo.“
Ale říká to tím svým liverpoolským přízvukem.
Prostě mu vytřu zrak…
Pro mě je to… Kdykoliv je příležitost se napít,
tak říkám: „Jdeme na to, je čas na pauzu.“
Nezní to dobře…
Přišla jsem do studia
a oni se motali kolem kytar a hráli něco jako…
Krucinál, asi jsem zamilovaná
Jenže, krucinál, zase jsi mě přinutil milovat
Nevzpomínám si, proč jsme to říkali,
ale vím, že Dua ihned…
Říkala ihned: „Ne, tohle krucinál tam dávat nebudeme.“
A já na to: „No tak to krucinál vyhodíme. Nemusí to tam být.“
A ona hned: „Ne, lidi. Bude tam zatraceně.“
Ale zatraceně
To je o dost lepší.
Zase jsi mě přinutil milovat
Jo, asi jo. Ten nový verš se mi taky líbí.
Můj respekt a láska k Due
vychází ze skutečnosti, že je taková šéfka.
Tak jo, jdeme na to.
Má to naprosto pod kontrolou.
Ničemu se neuzavírá.
Já miluju tu energii,
když znáte lidi, máte je kolem sebe a cítíte se dobře.
Pak můžu být upřímná a mluvit o věcech, které jsou pro mě velmi osobní.
A vím, že to opustí ten prostor těch čtyř stěn jen v podobě písně.
… a pak to přechází do můstku a znovu na začátek.
Pro Duu je typická upřímnost.
Má srdce na dlani, abych tak řekl.
Zmatený text, ale miluju ho.
„Zase jsi mě přinutil milovat,“ všichni to tak cítí.
Znáte to, rozejdete se
říkáte si: „Tohle už nikdy cítit nebudu.“
Začínali jsme skladbu a ta byla jako rozhovor.
Bylo tam: „Zase jsi mě přinutil milovat
ve chvíli, kdy jsem cítila, že už nebudu sama sebou.“
Nevěděla jsem, jestli mluvím sama se sebou,
nebo s někým jiným, ale byla to spíš taková výzva.
Cítila jsem, že jestli o tom napíšu, mohlo by se to stát.
Ale myslím, že na začátku jsme měli jednu sloku.
Nikdy mě nenapadlo, že bych našla cestu ven
Nenapadlo mě, že budu slyšet tak hlasité bušení srdce
Nemůžu uvěřit, že mi v hrudi ještě něco zbylo
A pak se šlo na…
Nemůžu uvěřit, že jsem konečně někoho našla
Okamžitě jsem věděla, že to chci mít na albu.
Ale nebylo to v tom…
klasickém písňovém formátu,
což znamená sloka, předrefrén,
háček, sloka, předrefrén, háček, mezihra, háček, chápete?
Bylo to celé pomotané, ale tehdy mi to přišlo fajn.
Přemýšlela jsem, že to možná ani nepotřebuje tenhle formát. Blbost!
Tehdy jsem četl knihu Studio 54.
Představoval jsem si Donnu Summerovou,
která měla v písních tolik dramatických věcí.
Nejdřív to narůstá a pak je tam jedna z těch…
A pak se to vrací do písně.
Naštěstí můj soused je úžasný houslista a vůbec fajn chlap
Drew Jurecka.
Koz mi poslal verzi se smyčci.
Došlo mi: „Bože, je to tak dramatický. Miluju to.“
Smyčce dávají písničce takovou bohatost a takovou eleganci,
že když vás to začne vtahovat do té funky nálady,
je to až nečekané.
Připadalo mi, že by to mohl být skvělý moment alba.
Došlo mi, že je to dokonalé. Že je to fakt zážitek.
Ale pořád to chtělo na něčem zapracovat, jen jsem nevěděla, na čem.
- Tohle je dost hustý. - Jo.
Seděli jsme takhle jednou večer ve studiu
a Coffee začal zpívat ten riff, co se nad tím klene, takové to…
Až si říkáte: „To je motiv ze Star Wars, nebo co?“
AL BOWLY A LEW STONE, THE MONSEIGNEUR BAND - „MY WOMAN“ (1932)
Je to dechová skladba z třicátých let od Ala Bowllyho.
Klasický sample.
Klasika.
Trochu strašidelné, ale to se mi na tom líbilo.
Trochu záhadné, trochu děsivé…
Moc se mi to líbilo. Chtěla jsem to tam dát.
Říkala jsem si, že se to tam skvěle hodí.
Že je to bezvadný nápad. Prostě to tam dáme a hotovo.
Jenže ta nahrávka je v naprosto jiné tónině.
Takže když tam tu skladbu dáte, tak nefunguje,
protože je mimo tóninu.
Byla to noční můra, jak to tam dát, aby to fungovalo.
Zkoušel jsem všechny možné korekce tóniny.
Rval jsem si vlasy.
Říkal si: „Proboha.“
Nakonec se to povedlo.
Ten sample byl použit v roce 1997
kapelou White Town ve skladbě „Your Woman“.
Je to skvělý sample. Přenáší mě do dvou různých období.
Jsou to 20., 30 léta, se vším tím leskem, s art deco a tak podobně.
A pak jsou to 90. léta s takovou tou uvolněnou atmosférou.
Miluju, když hudba znovu nachází sebe sama.
Takže skladba už byla hotová, ale strávili jsme ještě nějakou dobu
snahou dát jí správnou strukturu.
Konkrétně tahle píseň nebyla úplně jednoznačná.
Až do finálního mixu jsme pořád měnili aranže.
Něco dáte sem, něco tam…
Je to těžké, protože je to divné.
Nemáte přesně dané části, chápete?
- Nevíte, co… - Když jsme to psali, byly to jen části.
- Nevěděli jsme… - Bylo to…
Pak jsem dostala šílený nápad.
Povídám: „Hele, možná bychom to mohli komplet předělat a dát tam…“
Nemůžu uvěřit, nemůžu uvěřit
A ptám se: „Proč by to nemohl být refrén?
Bylo by to skvělé. Bylo by to úžasné.“
Těch verzí bylo tolik. Navrhla, abychom to vrátili do dema.
Trvala jsem na tom, že to bude fungovat.
Říkala jsem, že si to obhájím.
Po třech dnech mu volám a říkám, že to fungovat nebude.
DRUHÁ SLOKA
Na své první desce jsem cítila, že to nejjednodušší
bude oprostit se od pocitů smutku
nebo věcí, které mě štvou.
Náladová.
Šíleně náladová, krucifix.
Když jsem začala psát, říkala jsem si: „O bolesti srdce psát umím.“
Ale nikdy jsem nechtěla psát balady nebo pomalé skladby,
nebo jen tak brečet. Miluju tanec.
Je to jako když dáte dohromady dvě a dvě.
Pak mi došlo, že je to tanec z pláče.
Na albu Future Nostalgia
chtěla mít atmosféru, že se ty dva světy spojí.
Trochu smutku, ale současně i naděje.
Asi to hodně souvisí s mou výchovou
a pocitem, že patřím na dvě místa,
ale současně nikam.
Hodně jsem se stěhovala. Narodila jsem se v Londýně.
V 11 jsem se stěhovala do Kosova a pak zpátky do Londýna, v 15.
Ale jsem vděčná za svou dvojí národnost.
Asi proto jsem tak posedlá srovnáváním a dualitou.
Dělám šťastné smutné písničky nebo plačtivé taneční skladby.
Nejvíc mi jde hrát si se dvěma emocemi naráz.
Kde jste nahrávali vokály?
Dělala jsem je v RAK Studios v Londýně.
Takže začneme…
Úplně na začátku
Šla jsem za svou vokální producentkou Lornou.
- Mám prostě melodii… - Hotová Mary Poppinsová.
Mary Poppinsová.
Pomáhá mi vizualizovat emoce.
Jsou tam party, i když smutné, kde říká: „Zpívej s úsměvem."
Ano.
VOKÁLY
- Slyšíš ten úsměv ve svém hlase? - Slyším ho,
protože „zatraceně“ je spíš „zatraceně“.
Jo, fakt dobrý…
Takže ten úsměv pomůže se tam dostat.
Dua má úžasnou barvu hlasu.
Okamžitě ji poznáte.
Je tak hluboký.
Miluju, když jde i do výšek. Jak se zlomí.
Není jemný. Není to dokonalý popový hlas,
ale je to dokonalý popový hlas.
Když mluvím, a to i jako malá, na videu,
je to jako bych celý život kouřila.
Nezní to jako dítě.
- Jak se jmenuješ? - Dua Lipa.
Když mi bylo asi devět,
chodila jsem každou sobotu do divadelní školy.
Učitelka zpěvu říkala: „Páni, ty máš ale hluboký hlas!“
Jako dítě vás občas šikanují, nebo si na vás zasednou,
že máte „chlapský hlas“ a tak.
Ale tohle bylo fajn a posílilo mě to.
DOPROVODNÉ VOKÁLY
To je trojkombinace.
Slyšíte Chelceein hlas a taky trochu Coffeeho.
Vždycky je prima rozhodit tam vokály.
- Panebože. - Jo.
Díky tomu je ta písnička tak výjimečná.
Je tam text: „Zatínám nevěřícně zuby.“
Zatínám nevěřícně zuby, protože ty jsi ten, koho chci
Cítím tam hrozně moc emocí.
které jsem fakt prožila, trnou vám u toho zuby.
Všechno jsem to viděla.
Skoro jako kdyby měl vesmír kůrčičku a ty řekneš: „To je dobrota,
doopravdy cítím všechno a každou emoci.“
A mé tělo jako by vibrovalo.
Je to podobné jako ta chvíle,
než jdete na pódium.
Člověk se ani nemůže dočkat, až vyjde ven,
a jste tak nervózní, že vám z toho je skoro špatně.
Je to fajn pocit, tělem se vám valí adrenalin.
Coffee a Chelcee tohle mé rozhodnutí tak trochu zpochybňovali.
Nedokážu si přesně vzpomenout, kdo proti tomuhle verši bojoval.
Ale…
Jo, Dua se za ten verš opravdu hodně bila.
Řekla jsem: „Fakt je mi líto,
možná se vám to líbí, možná vás to štve,
ale tohle tam musím nechat, protože to tak cítím.“
Když Dua uslyší něco, co jí dává tenhle pocit,
tak do toho jde.
MOST
Přímo na konci mostu jsme přidali dva takty navíc.
Chtěli jsme vytvořit základ, ze kterého můžete čerpat energii…
a pak se přes ty smyčce vrátit zpátky…
a znovu nechat explodovat ten dramatický moment.
Všechno vychází z dramatu.
To je jedna z nejlepších věcí na práci s Duou,
že tohle můžete dělat.
Je to popový projekt se skutečnými uměleckými ambicemi.
Povězte mi o těch vokálech.
Zase jsi mě přinutil milovat
A poslední v té skladbě jsou ad libita.
Znovu a znovu a znovu a znovu…
Někdy jsem z toho nervózní, bojím se, že jsem mimo tóninu.
Bojím se vypustit svůj hlas jenom tak.
Ale když jsem v budce, mám sluchátka.
Slyšíte všechny dozvuky. Jako na školních záchodech.
Říkáte si: „Je tu úžasná akustika!“
Cokoliv zazpíváte, bude znít skvěle.
Zase jsi mě přinutil milovat, zase
Když napíšeš takovou skladbu, máš pocit, že ve tvém životě
má smysl i mimo kontext hudby?
Pro mě je těžké jít do studia, být zranitelná
a otevírat se zkušenosti, která je sama o sobě těžká.
Ale cítila jsem v sobě tolik síly,
že jsem dokázala využít hudbu tak, aby mi pomohla cítit se líp.
Nedoufala jsem, že tenhle okamžik svého života nějak setřesu.
Během procesu vytváření téhle skladby
jsem si prožila spoustu životních kapitol.
Dost jsem se o sobě dozvěděla.
Bylo pro mě důležité dát to na papír
a říct si, co jsem potřebovala slyšet.
Najít v sobě tanec, když už jsem si myslela, že nikdy tančit nebudu.
Konečně jsem našla tu…
osobu, tu věc, ten okamžik tvého života,
který vás tak naplní
hrdostí, silou a sebedůvěrou, kdy víte, že to zvládnete.
A konečně jsem zase zamilovaná.
Jsou v tom všechny ty endorfiny, vzrušení, motýli.
„Love Again“ je nejvíc odkazem síly a ohně,
které jsem v sobě cítila a které bylo třeba dostat ven.
A za to jsem opravdu vděčná.
A teď je tu celá skladby „Love Again“, zpívá Dua Lipa.
České titulky: Petr Miklica