‫טוב מאוד.‬
‫אני אוהבת את העובדה‬ ‫שאף פעם אי אפשר לדעת איך השיר יישמע בסוף.‬
‫אני אוהבת את החרדה במחשבה ש...‬
‫"יש סיכוי סביר שלא...‬
‫שלא אמצא את המילים הנכונות.‬ ‫שלא אמצא את המנגינה הנכונה."‬
‫"מיי או מיי..."‬
‫איך זה?‬
‫"איך אוכל?"‬
‫מנגד, יש סיכוי‬
‫שזה יכול להיות היום שתכתבי בו‬
‫משהו שלא ידעת שקיים בך.‬
‫"אתה נותן לי חיים‬
‫לא אוכל להכחיש..."‬
‫אלישה קיז היא זמרת, פזמונאית ופסנתרנית.‬
‫היא מכרה יותר מ-40 מיליון אלבומים‬ ‫וזכתה ב-15 פרסי גראמי.‬
‫כתב העת "טיים" הכתיר אותה פעמיים‬ ‫כאחת מאנשי השנה המשפיעים ביותר.‬
‫בשיר "שלוש שעות נסיעה", אלישה שיתפה פעולה‬
‫עם הפזמונאי זוכה האוסקר והגראמי,‬ ‫ג'ימי נאפס,‬
‫ועם סאמפה, שאלבום הבכורה שלו‬ ‫זכה בפרס מרקורי הבריטי.‬
‫"לא אוכל להכחיש‬
‫לא אוכל להכחיש‬ ‫-כמה שאנסה...‬
‫יחדיו, השלושה מצאו דרך לספר סיפור אחד‬ ‫משתי נקודות מבט שונות מאוד.‬
‫"את נותנת לי חיים‬
‫אתה נותן לי חיים"‬
‫אני רישקיש הירוויי.‬
‫וזוהי "מאחורי השירים".‬
‫- סדרה תיעודית מקורית של NETFLIX -‬
‫כולם מוכנים?‬
‫טוב, איך כולם מבחינה טכנית?‬
‫טייק שני ומרקר.‬
‫מה המזל שלך?‬
‫דלי.‬
‫שלום.‬ ‫-גם את?‬
‫בדיוק. טוב.‬
‫זה אומר משהו? כי אני לא יודע מה.‬
‫לא יודעת. קצת.‬ ‫-בסדר.‬
‫תהיתי אם נוכל להתחיל יום לפני...‬
‫שהתחלת לעבוד על השיר.‬
‫הבן שלי, הבן הצעיר שלי,‬ ‫היה צעיר מאוד עדיין.‬
‫כשיש תינוק חדש, קשה מאוד להתרחק ממנו.‬
‫אבל גם קל יותר להתרכז‬
‫כשאת לוקחת את עצמך והולכת למקום אחר.‬
‫הייתי בתהליך כתיבה עם ג'ימי נאפס.‬
‫- ג'ימי נאפס, כותב ומפיק -‬
‫חשבנו שיהיה נכון לנסוע ללונדון‬
‫ולשנות אווירה.‬
‫ושמחתי מאוד להיות עם ג'ימי‬ ‫כי יש בינינו כימיה נהדרת.‬
‫אלישה קיז היא מהאנשים‬
‫שאתה רוצה לשהות בחברתם.‬
‫לא הרגשתי כמו איזה פזמונאי שגויס.‬
‫כתיבת השירים חסרת מאמץ מבחינתנו,‬
‫ויש בינינו הרבה אמון,‬
‫קודם כל בגלל החברות.‬
‫אני חושב שהמפגש המסוים ההוא היה שונה‬
‫כי סאמפה היה שם.‬
‫קיוויתי מאוד להתחבר לסאמפה.‬
‫סאמפה הוא מוזיקאי ג'אז מדהים,‬
‫והוא שומע מנגינות ייחודיות מאוד.‬
‫הוא יוצר לעצמו את עולמו,‬
‫ואני אוהבת להתחבר לאנשים‬ ‫שיוצרים לעצמם את עולמם כמוני.‬
‫איש לא אוהב לשתף פעולה‬ ‫עם מישהו שהוא לא פגש מעולם.‬
‫זה... מוזר.‬ ‫-כן.‬
‫אבל לשנינו הייתה אמונה.‬
‫ומה בסאמפה גרם לך לרצות להאמין?‬
‫ידעתי שאנחנו נשמות תאומות במובן המוזיקלי.‬
‫אפשר להתכונן לפגישה עם מישהו,‬
‫אבל זה תמיד מוזר קצת.‬
‫צפויה לך חוויה אינטנסיבית‬
‫ואינטימית עם מישהו ביצירת מוזיקה.‬
‫וזה תמיד קצת מוזר, כי ברור שראיתי אותה‬
‫בטלוויזיה והקשבתי לאלבומים.‬
‫מחמיא מאוד כשמישהי שאתה מעריץ‬
‫יוצרת איתך קשר.‬
‫זה תמיד מוזר כי זה כזה, "היא אדם אמיתי".‬
‫אז הוא נכנס והאווירה הייתה טובה.‬
‫הוא נראה מלנכולי כמעט,‬
‫וביישן.‬
‫האמת שאני לא טוב בשיחות חולין.‬
‫אז לפעמים אני ממש נבוך וביישן.‬
‫אז דיברנו קצת ו...‬
‫הוא סיפר לי שהוא איבד לאחרונה את אימא שלו.‬
‫- בינטי סיסאיי, אמו של סאמפה -‬
‫וחשבתי, "וואו", כי אני אימא בעצמי,‬
‫ולא מזמן ילדתי בן.‬
‫אז נוצרה פרספקטיבה מטורפת של 360 מעלות‬
‫שחגה במרחב,‬
‫שבכלל לא ידענו לזהות באותו זמן.‬
‫להיות במקום רגשי כל כך‬
‫בלי להכיר את האנשים האלה.‬
‫יש בזה סיכון גדול.‬
‫אבל אולי עדיף לפעמים‬ ‫כשלא מכירים את האנשים.‬
‫זה קרה לך פעם?‬
‫שאתה על סף דמעות,‬ ‫ומישהו שאתה אוהב מחבק אותך‬
‫ואתה לא יכול לעצור את הדמעות.‬
‫באופן מוזר, לפעמים טוב יותר‬ ‫כשאתה לא מכיר את האדם.‬
‫אז ידעתי כבר שמצבו עדין‬
‫והיה לי לכבוד שהוא בא.‬
‫בשלב כלשהו החלטנו להיכנס לחדר ו...‬
‫לכתוב.‬
‫או משהו.‬
‫להרגיש, לשחק, לחוש.‬
‫אני יכולה.‬
‫- צילומים ממפגש הכתיבה‬ ‫אולפני "ראק", לונדון -‬
‫אי אפשר. את אלישיה קיז.‬ ‫חייבת לשיר "יכולה".‬
‫אני אף פעם לא אומרת "הנך".‬
‫אז, הצילומים שלנו באולפן...‬
‫ראית... שלחו לך את הכול?‬
‫הם שלחו, כן.‬
‫"אני לא אוהבת אותך..."‬
‫אני חושבת שג'ימי היה זה‬ ‫שניגן את האקורדים הראשונים,‬
‫ואני התחלתי להמציא מנגינות.‬
‫וזה היה תהליך היצירה ההתחלתי.‬
‫אלה האקורדים שאת מספרת עליהם.‬
‫אין כמו ערוצים מפוצלים.‬
‫נכון. כל התוכנית עוסקת בזה.‬
‫אני חושבת שזה היה הפסנתר.‬
‫זה מוזר כי כתיבת מוזיקה היא כמו שפה לדעתי.‬
‫זאת הדרך שלי לתקשר עם אנשים.‬
‫אני נכנס לעולם של מעין "זרם תודעה".‬
‫לפעמים זה כמו להיות במציאות אחרת.‬
‫המנגינה הייתה יפהפייה וכמעט חלומית.‬
‫היא הייתה מהפנטת.‬
‫יש בה קצת מתיקות ומעין כמיהה.‬
‫מבחינתי, זו תחושה מעורפלת‬ ‫של זיכרון שמתפוגג.‬
‫משהו שרודפים אחריו אבל אי אפשר להגיע אליו.‬
‫האקורדים לבדם עוררו משהו חזק כל כך,‬
‫אבל המסע היה למצוא את המילים.‬
‫אז עכשיו אנחנו מחפשים את הליין.‬
‫היו לנו אקורדים מקסימים ומנגינה מקסימה,‬ ‫אבל... בלי רעיון,‬
‫אף שהתחושה הייתה שם,‬
‫וככה שירים נוצרים לפעמים.‬
‫אז התחלתי לשיר את המהלך ההרמוני ששמעתי...‬
‫ומילים התחילו לעלות, כמו "ממשיכה לנסוע".‬
‫ואז סאמפה אמר, "ממשיכה לנסוע"!‬
‫"ממשיכה לנסוע, לא אוכל לשאת זאת."‬
‫יש כמיהה‬
‫לחיבור, אבל...‬ ‫-"ממשיכה לנסוע..."‬
‫"ואני לא יכולה להעמיד פנים..."‬
‫צריך לחשוב מה אנחנו אומרים.‬
‫ג'ימי אמר,‬ ‫"צריך להחליט על מה אנחנו כותבים".‬
‫הוא מעשי מאוד.‬
‫אני אוהב לדמיין את התמונה בראש,‬
‫כדי שאוכל...‬ ‫-כן, כדי להיכנס לזה יותר.‬
‫אהבנו את "שלוש שעות נסיעה".‬
‫ידענו שאנחנו אוהבים את זה,‬
‫כי עולה השאלה, "מה הכוונה?‬ ‫שלוש שעות נסיעה. לאן?"‬
‫הרעיון של שלוש שעות נסיעה,‬ ‫אני מניח שזה מעורר תחושה ש...‬
‫מישהו עובר משהו, אתה יודע?‬
‫יש בזה משהו מהורהר ומזכך מאוד.‬
‫זה "אין אותך, אין אותי".‬
‫אין אותך, אין אותי. זה כמו...‬
‫טוב.‬
‫אתה נותן לי חיים.‬
‫כשהגענו ל"אתה נותן לי חיים",‬ ‫זה היה כמו חגיגה‬
‫כי אפשר היה לחוש בזה. "זהו. זה הדבר".‬
‫"אתה נותן לי חיים"‬
‫זהו זה.‬
‫"אתה נותן לי חיים‬
‫אתה נותן לי חיים"‬
‫וזה כל כך פשוט אבל אומר כל כך הרבה.‬
‫"אתה נותן לי חיים" זה הכול.‬
‫בשלב מוקדם בקריירה שלך‬ ‫לא היית מעוניינת בשיתופי פעולה.‬
‫מה השתנה לדעתך?‬
‫שנים רבות בחיי פחדתי להיפתח.‬
‫אחרי שילדתי, אני זוכרת שמיד הבנתי,‬
‫"אני לא... כל זה לא משנה".‬
‫סיימתי?‬
‫זהו זה.‬
‫אלישה העלתה קצב באם-פי-סי.‬
‫יש 16 פדים,‬
‫וכל אחד משמיע צליל שונה כשמכים בו.‬
‫אז היא אלתרה שם, יצרה מקצב.‬
‫ואני זוכר שחשבתי,‬ ‫"אלוהים. יש משהו שהיא לא יכולה לעשות?"‬
‫זה כל כך רועש ומגוחך.‬
‫זה טוב. השיר זקוק לזה.‬
‫הוא כל כך יפה ורציתי להוסיף לו חספוס.‬
‫נראה לי שאת עושה...‬
‫דו-דו על הבס.‬
‫ואז זה משתנה ונהפך...‬
‫מרווח אף יותר.‬ ‫-נכון.‬
‫אין בזה היי-האט, אין בזה מצילות,‬
‫ונדמה שצריך למלא את המקום‬
‫בדברים שיהיה הגיוני להכניס לשם.‬
‫ואני מרגישה שההיי-האט מגבילים.‬
‫גם עם מתופפים.‬ ‫אני מבקשת מהם, "אל תנגנו על ההאט.‬
‫תדמיינו שזאת המערכת הכי קטנה שהייתה לכם".‬
‫אני אוהבת את המרווח.‬
‫כשמוסיפים פחות, יש תחושה של גדול יותר.‬
‫יש בזה משהו של עיצוב צליל. כמו זה.‬
‫נכון.‬
‫כן, אבל זה כל כך מתאים,‬
‫ויש בזה משהו היפנוטי ונוזלי שאני אוהבת.‬
‫צליל שחשים בו, אבל לא שומעים.‬
‫זה יפה. זה אתה?‬
‫זה יפה!‬
‫זה מעולה.‬ ‫-זה צליל מקורי?‬
‫לא חשבנו שסאמפה ישיר.‬
‫הוא בא לכתוב, והוא יכתוב,‬
‫וזה יהיה מגניב, וזה יהיה השיר שלי.‬
‫"אני ממשיכה לנסוע..."‬
‫מה? תגיד מה אתה חושב.‬
‫תמשיך...‬ ‫-כן.‬
‫אתה שומע את זה אבל לא שר את זה.‬
‫קדימה.‬ ‫-אני חושב...‬
‫אבל אז הוא התחיל לשיר‬
‫וזה נשמע כל כך טוב.‬
‫פתאום היה בזה משהו אחר לגמרי.‬
‫התחלתי לשיר בשקט והם חיזקו בי את הביטחון,‬
‫ובהדרגה שרתי חזק יותר וחשתי בטוח יותר.‬
‫"יש לי זמן..."‬
‫זה היה מעין רעיון ספונטני.‬
‫אפשר לכתוב בית שני,‬
‫אבל יהיה מגניב אם סאמפה ישיר את אותן מילים‬
‫בחזרה לאלישה ויעניק להן פרשנות משלו.‬
‫אני מציע שנכניס גם שירה של סאמפה.‬
‫אני מציעה שהוא ישיר את כל השיר.‬
‫והייתי מבויש קצת, אני חושב.‬
‫לא חשתי שזה חיים או מוות,‬
‫אבל חשבתי, "אני חייב לנסות".‬ ‫חשתי קצת בלחץ.‬
‫"יש לי זמן‬
‫עכשיו כשאת לא כאן‬
‫ואני ממשיך לנסוע‬
‫ממשיך לנסוע ולחפש אהבה‬
‫גרמת לי לחפש אהבה‬
‫לא אוכל להכחיש‬
‫כמה שאנסה"‬
‫תקשיב לקול שלו.‬
‫כל כך טוב.‬
‫לפעמים אני מקשיב לזה וחושב...‬
‫כי אני יכול לחוש לא בנוח‬
‫להוציא החוצה שירה בקול מלא ובטוח.‬
‫זה חושפני מאוד.‬
‫"שלוש שעות נסיעה‬
‫ללא יעד ברור..."‬
‫עושה לי צמרמורת לחשוב על זה‬ ‫כי כשהוא שר שם,‬
‫יש כל כך הרבה כאב בקול שלו.‬
‫"ממשיך לנסוע..."‬
‫יש בזה אנרגיה שאתה משחרר,‬
‫והיא מגיעה ממקום כלשהו.‬
‫ומבחינתי, אלה דברים רבים שאצרתי בתוכי.‬
‫"כמה שאנסה..."‬
‫זה נקלט במיקרופון.‬
‫יש רגעים שבהם...‬
‫החיים שלך כבדים מדי‬
‫בשביל לעטות מסכה ולהעמיד פנים,‬ ‫או לנסות להיות מישהו אחר.‬
‫אני חושב שהרגשתי שפשוט אהיה אני,‬
‫ומה שיהיה יהיה. משהו כזה.‬
‫ג'ימי, אני חושבת עכשיו...‬
‫וסאמפה...‬
‫כן.‬
‫יהיה מטורף קצת...‬
‫אם הוא ישיר את אותו בית כמוני כי...‬
‫זה מה שעובר עליי,‬
‫והוא עובר את אותו הדבר בדיוק.‬
‫כמה פעמים קורה דבר כזה?‬
‫טוב, עכשיו אנחנו בראש אחד.‬
‫קחו דקה‬
‫כדי להבין את מה שאמרתי לפני רגע,‬
‫אבל אני שמח שאת רואה את זה עכשיו.‬
‫אני יודעת שזה היה מסודר אצלך בראש,‬
‫אבל אני רק אומרת...‬
‫זה הרבה יותר טוב כשמדובר באותן מילים‬ ‫אבל משתי נקודות מבט שונות.‬
‫זה די מטורף. כלומר, אני בעניין.‬
‫זה שווה ניסיון, לכל הפחות.‬
‫"יש לי זמן‬
‫עכשיו כשאתה לא כאן"‬
‫ברגע שנכנסתי לתא השירה,‬
‫התחלתי סוף סוף להבין‬
‫את משמעות השיר.‬
‫"גרמת לי לחפש אהבה‬
‫ולא אוכל להכחיש‬
‫כמה שאנסה"‬
‫בשבילי, "אתה נותן לי חיים",‬ ‫הכוונה לבנים שלי.‬
‫ו"את נותנת לי חיים" בשבילו,‬
‫הכוונה לאימא שלו.‬
‫"לא אוכל לשאת זאת‬
‫כורע על ברכיי‬
‫לא אוכל לשאת זאת"‬
‫סוג כזה של מראה‬
‫לרגש שלך שמגיע מקול אחר.‬
‫שני הקצוות השונים של הרצף.‬
‫מעין חיים ומוות.‬
‫שני דברים שקורים לך‬ ‫והחיים שלך משתנים לנצח.‬
‫הבן שלי זה עתה נולד,‬
‫ואמו זה עתה המשיכה הלאה.‬
‫ברגע כלשהו,‬ ‫אמו הביטה בתינוק שהיא הביאה לעולם.‬
‫ברגע כלשהו, אמו הרגישה שהוא נתן לה חיים.‬
‫ויכולתי לדמיין את הבן שלי בגילו,‬
‫ויום אחד אני אמשיך הלאה.‬
‫וזה היה מעגל מטורף ויפהפה.‬
‫בגשר אנחנו שרים ביחד.‬
‫"את מכירה אותי‬
‫לא אוכל לשאת זאת‬
‫כורע על ברכיי..."‬
‫אי אפשר לדעת. זה הוא? זאת היא?‬
‫"לא אוכל לשאת זאת..."‬
‫זה נהפך לאחד.‬
‫"את מכירה אותי..."‬
‫אבל אין שם הרמוניות ומוזיקת רקע‬ ‫וכל מיני אפקטים.‬
‫רק אנחנו.‬
‫כל כך ברור שאת שרה ממקום של שמחה‬
‫והוא שר ממקום של אבל.‬
‫כל כך ברור. זה מטורף.‬ ‫עושה לי צמרמורת לשמוע את זה ככה.‬
‫אני חושב שבאותו יום הגענו‬ ‫לרוב מה ששומעים היום.‬
‫תפסנו את השיר באותו רגע‬ ‫והייתה תחושה של חופש,‬
‫וכך זה היה חייב להיות.‬
‫לא ייאמן.‬
‫השיר הזה רצה לכתוב את עצמו.‬
‫לא ידעתי את זה עד שהכול נראה הגיוני בסוף,‬
‫כשהכול חזר שוב להתחלה,‬
‫כמו שקורה תמיד.‬
‫המוזיקה מאפשרת לך לבטא את עצמך בדרך‬
‫שאינה אפשרית עבורך בשום צורה אחרת.‬
‫האמת שאני מתלהבת מהרגש שיש בשיר,‬
‫ורצה המקרה‬
‫שכולם יחוו תחושה כזאת בדרך זו או אחרת,‬
‫ואנחנו צריכים לבטא את זה במוזיקה.‬
‫משירה למוזיקה, ואנחנו הצינור.‬
‫ולכן מבחינתי, זה הדבר החשוב היחיד.‬
‫וכעת, "שלוש שעות נסיעה" של אלישה קיז‬
‫בגרסה מלאה.‬