NETFLIX PREZINTĂ
Monaco, cunoscut și drept Hercules Monoecus,
este un stat suveran independent.
E construit în jurul micului său port
și renumit pentru meșteșugurile locale,
iar locuitorii i-au păstrat valorile autentice și simplitatea.
Bună, dragilor! Ziua cumpărăturilor continuă.
Următoarea oprire, Gucci!
Jean-Charles, tocmai am spus Gucci.
Am ajuns.
Monaco, cu peisajele pitorești, cu comunitatea apropiată,
unde oamenii se delectează cu plăcerile simple
și cu relațiile amicale...
Unde e?
Și cu spiritul fraternității.
Tinerii săi, pasionați de tradițiile locale,
îmbină stilul de viață sănătos și activ cu afacerile profitabile.
Lipsesc cinci euro.
Cinci euro. Vezi cum sunteți voi, taximetriștii?
De asta. Și apoi sunteți surprinși.
Tinerii sunt adesea văzuți la primele ore
după o noapte lungă de muncă.
Unde e șalupa tatei?
Șalupă?
Vrei să deschid eu portiera?
Aș vrea un espresso lung
și un suc de guava cu un pic de ghimbir.
Monaco.
Un mic paradis fermecător
pentru cei care vor să trăiască fiecare clipă.
... a fost autorizat.
Alături de un antreprenor de top din regiunea noastră frumoasă,
Francis Bartek.
O fotografie, vă rog. Aici.
- Dle Bartek? - Dle Bartek? Mersi.
Ai emoții pentru diseară.
De ce aș avea emoții la o aniversare?
Anul trecut, Stella era să-l sugrume pe cel de la catering.
Da, dar tema era albul, iar idiotul servea șampanie roze.
Într-adevăr. Dacă o spui așa...
Ferruccio, crește-ți copiii singuri, apoi vorbim.
Din fericire, am scăpat.
Și e foarte nedrept. Stella s-a schimbat mult într-un an.
S-a maturizat.
Nu asta am cerut!
E groaznic. Uită-te la mine!
Nu aș fi cerut așa ceva!
Stilist idiot!
Juan Carlos, dragule!
Juan Carlos!
- Dragă, e oribil! - Ce e, scumpo?
Uite ce mi-a făcut. M-au desfigurat.
Desfigurat? Arăți minunat.
Îmi face obrajii să pară grași. E urât.
Eu meditez.
- Lasă-mă două minute. - Scuze.
Scuze.
Rahat!
Trebuie să stau puțin.
O să clachez.
Bună, tată, nașule! Pot să vorbesc cu voi?
Repede. Avem o întâlnire.
Termin imediat.
- Mi-a venit ideea secolului. - Iar?
De ce e în șosete?
- Nu știu. - Bine.
Care e marele dezavantaj când îți iei pantofi?
- Îți pot distruge viața. - Nu știu.
Te dor picioarele.
Pantofii tăi de 800 de euro îți provoacă durere.
Până se mai lărgesc, într-o săptămână, mergi aiurea,
faci bătături pe călcâie, pe degete.
Un coșmar.
Eu am răspunsul.
Victor, te rog.
CALCI PE URME
Calci pe urme.
Vă explic. E un pic abstract.
După cum vedeți, nu am pantofi.
De ce? Pentru că Victor poartă pantofii mei.
Îi va purta o săptămână ca să se lărgească.
M-am gândit la tot. Închiriez un hangar cu covor.
Angajăm oameni care poartă pantofii o săptămână.
Haide! Demonstrație. Mergi. Vezi?
Îi lărgește. Auzi pielea?
Clientul se întoarce. „Sunt gata pantofii?”
„Nu!
Nu sunt gata pantofii. Acum sunt papuci.”
Haide! Bahamas, mojito, caïpirinha...
- E interesant. - Interesant?
De ce să ne oprim acolo?
De exemplu, chiloții noi. La început, te rod în lateral.
Aici? Da, și pe mine. Se rezolvă și asta.
Băieții îți pot purta chiloții o săptămână.
„Chiloții cu urme”. Pe loc mi-a venit ideea!
Sau deschizi larg o fereastră,
iei bani și îi arunci așa.
Nu merge.
Nu înțelegi ce propun eu.
- Tată? - N-ai nimic de spus?
Tată, haide!
Piața e nesfârșită!
Toți avem picioare! În fiecare țară!
Știi pe cineva fără picioare? Nu.
Mă mai gândesc.
Între timp, vreau să faci ceva pentru mine.
Du documentele astea la Avignon. Caută-l pe dl Noai.
Spune-i că ești fiul meu. O să te primească sigur.
I-l predai personal. Bine?
- Nu știu cum. Arată-mi. - Desigur.
- Vezi? - Încă o dată? Nu știu.
Rahat, e complicat.
Nu pricepi.
În loc să fiu un Zuckerberg al pantofilor, mă faci un curier.
Ascultă, Philippe.
Afacerea asta e moștenirea ta.
Trebuie să începi să înveți cum funcționează.
- Așa înveți. - Bine.
Și vreau să te văd la ziua surorii tale diseară.
Da, tată.
Dle Philippe? Pot să-i scot?
Mă dor picioarele. Sunt mici.
Nu te mai plânge! Nu ai mers bine.
Dacă ai fi mers bine, mi-ar fi aprobat ideea.
- Te rog, spune-mi că nu-l vei finanța. - Sigur că nu.
Să-ți amintesc cât am cheltuit pe ideile lui?
Chiloți cu aerisire. Trabuc cu aburi.
Știu că-i răsfăț. O să fiu mai strict.
Au nevoie de timp. Și-au pierdut mama.
Francis, a murit acum 15 ani.
Mie mi se pare că a fost ieri.
Și pot fi dur. Cum am fost cu Alexandre.
I-am spus că nu-i mai dau bani dacă mai chiulește.
Alex...
- La ce oră termină Virginie? - Nu știu. De ce?
Am o temă. Vreau să știu cum o face ea.
Deci fiica mea îți face temele și tu ce-i faci mamei ei?
Nu poți fi omniprezent.
Meriți o bătăiță!
Ce-i porcăria asta?
O să te scapi pe tine!
- Monaco nu mai e ce era. - Pe bune.
Și a parcat liniștit lângă mine.
Să nu-i zgâriem rabla.
I-a plăcut ideea cu pantofii?
Glumești? I-a plăcut! A zis „uau”.
Hai să petrecem!
Stella
Mi-e dor să văd răsăritul peste Pampas.
Să cânt toată noaptea la chitară cu gauchos.
Dar mă uit la paharul ăsta de șampanie
și-mi spun că am renunțat la multe când am plecat din țara mea,
dar tot mai am parte de câteva plăceri.
Cea mai mare e să te am pe tine în viața mea, Stella.
- Ce frumos! - Iertați-mă.
Sunt emoționat.
Ce lenți sunt! Incredibil!
Stella
De ce ai plecat așa?
A văzut cineva un suc de grepfrut?
L-am comandat acum zece minute. Unde e?
Îmi pare rău.
Vrei să-ți scriu? E puțin complicat.
Nu s-a schimbat nimic.
Matthias? Ce cauți aici?
Mătușa mea m-a rugat s-o ajut.
Mă bucur să te văd.
Să te servesc toată noaptea.
Sucul de grepfrut, doamnă.
Mulțumesc.
Bea! Are multe vitamine.
- Apropo, la mulți ani! - Mulțumesc.
Mi amor?
Arrivo. Scuză-mă.
Îl cunoști?
- Cine e? - Doar un ospătar.
Bine. Să servim șampania.
Douăzeci și patru.
Mica noastră Stella are 24 de ani azi. Îți vine să crezi?
Îți amintești ziua în care s-a născut?
Sigur că îți amintești.
Mă întreb adesea dacă pot să-i cresc cum trebuie.
Tu ce părere ai?
Răspunde?
Eu, când vorbesc cu soțul meu mort
și-i spun că mi-ai mărit leafa,
parcă-l văd zâmbind.
Mi-e atât de dor de ea!
Mă ofer eu, dacă vrei.
Cum adică?
Ai nevoie de o soție.
Nu ești genul meu, dar prefer să mă însor cu un bogătaș
decât să lucrez pentru un ins deprimat.
Nu sunt deprimat.
Bine, Marguerite, a sosit Philippe?
- Mă duc să văd. - Te rog.
Nu sunt deprimat.
Sunt deprimat?
Șampanie!
- Haide, Carlito! - Bine.
O să vă arăt cum tăiem sticla de șampania în țara mea.
- Taie dopul! - Mi amor.
Ești superbă.
- Hai, campionule! - Juan Carlos!
Te rog, cel mai important e să rămâi nemișcat.
Da? Nemișcat.
Complet nemișcat.
- Ca o statuie. - Haide, Juan Carlos!
- Hai, Juan! - Dă-i drumul!
Stella...
Scuze.
Ce-i asta?
Șampanie de colecție...
- Puțoi idiot. - S-a mișcat?
- Da, s-a mișcat. - Serios, s-a mișcat.
Te-ai mișcat!
Nemișcat!
- Nemișcat, prostule! Puto... Da? - Dragule...
- A venit tata. Vorbim cu el? - Tata? Da. Si...
Găsiți-mi un chelner fără Parkinson! Mă întorc.
Vă ascult.
În primul rând, Francis...
- Pot să-ți spun Francis? - Nu.
- Tată. - Nu contează.
Poftim.
În primul rând, vreau să vă mulțumesc pentru petrecere.
Sunt la fel ca dv.
Aș face orice pentru Stella.
L'amor de mi vida, a razón de mi corazon.
Nu vorbesc spaniolă.
După cum știți, de câteva luni, eu și Stella ne întrebăm...
Pot s-o curăț?
Era arma tatălui meu.
O folosea ca să scape de prădătorii
care dădeau târcoale familiei noastre.
Cum spuneam, eu și Stella suntem împreună de ceva vreme.
- Voiam să vă cer... - Da?
Su mano.
N-am înțeles.
- Am vrea să ne căsătorim. - I-auzi!
Pot să te întreb ceva?
Por favor.
Lucrezi?
Momentan, nu.
Nu știu dacă știi, dar e recesiune.
Ce planuri ai pentru viitor?
Nu spune că joci golf și-mi distrugi pivnița.
Planul inițial
e o mică croazieră de câteva luni pe Oceanul Indian.
Luna de miere.
- Bună idee. - Da!
Cu ce bani?
- Ce zici? - Cu ce bani?
Problema e că e recesiune în Argentina...
Criza asta...
- Groaznic. - Lo se, muy complicado.
Toată averea familiei mele e blocată în Buenos Aires.
Dar, între timp...
Nu pot folosi acțiunile și banii moșteniți de la mama?
Doar nu te măriți cu el!
Sunt aici!
Un om care nu știe ce înseamnă munca.
Poate pentru tine!
- Nu ai niciodată timp de noi. - Fata mea...
Sunt împotriva acestei căsătorii.
Căsătorie, nada! Claro?
Nu înțelegi, tati.
Ce anume?
Nu-ți cer permisiunea.
Bine, haide. Să mergem.
Nu, Stella! Vino înapoi!
Stella!
Toată lumea, atenție!
Oprește muzica!
Liniște!
Eu și Juan Carlos avem vești grozave.
Ne căsătorim!
Bravo!
Muzica!
Música, por favor!
- Da, Ferruccio? - De asta mă temeam.
Nu s-a dus.
Despre ce vorbești?
Philippe, la Avignon.
- A trimis pe cineva în locul lui. - Ce?
Îți trimit un clip
postat acum o oră pe rețelele de socializare.
Uite!
Așa bem în Monaco.
Dar unde e?
A închiriat un avion și s-a dus la Ibiza.
Deci nu te aștepta să vină acolo.
Hai să ne învârtim sculele în elicopter!
Bine, Ferruccio.
- Francis! - Domnule!
Un domn foarte agitat vrea să te vadă.
Francis!
Guillaume, ce e?
Unde e? Fiul tău.
- Philippe? - Nu, Alexandre.
Chiulește de la cursuri și acum...
- Nu! - Îmi tăvălește soția!
- Ce? - Și eu l-am acceptat la universitate.
Îl refuzaseră toți.
- Am plătit să renovez sala de sport! - Unde e?
- O să-i sparg fața. - Calmează-te.
Haideți Toți dezbrăcați în piscină!
- Ticălosule! - Dle Rombi. Bine ați venit.
Te culci cu soția mea!
- Spune-i că e o prostie. - Stai, Alex...
- Tată! - Virginie?
- Clara? - Rahat!
Se culcă cu fiicele mele! Te omor.
Serios, Guillaume!
Alexandre!
Nu mă prinzi!
Domnule?
Sunteți teafăr?
Tată?
Tată!
Ne-ai speriat.
Ce s-a întâmplat?
Tatăl dv. a făcut infarct. Dar e bine.
- Am dizolvat cheagul. - Bun.
- Cum? - Cu nitroglicerină.
- Se fac și bombe din așa ceva. - Ce?
Am văzut în Sala de lupte. Iei săpun, distilezi și gata bomba.
Grozav. Mulțumesc, IMDB.
Un film despre bătăuși idioți. Subiectul perfect.
E mai mult de atât.
Da?
Nu e nimic mai profund decât golul.
Aveți vreo pastilă anti-prostie? Fratele meu mănâncă orice.
Nu e nevoie. Dar fratelui meu i-ar prinde bine o babă.
- Aveți secție de gerontologie? - Ești ridicol!
Zise tipa care vine la spital pe tocuri de 12 cm.
- Sunt de 14. - Te ridici cum poți.
Du-te naibii!
Cuvintele dure sunt armele celor slabi.
Mulțumesc, Gandhi.
Se trezește la 14:00 și dă lecții de viață.
Când ai luat ultima oară micul dejun?
Care dintre cele șapte mese ale tale e?
- Cea din mijloc. - Jenant.
Încetează.
E gras. Nu e vina lui.
De când sunt gras?
„Gras” nu e o insultă.
- Nici „idioată”. - E o observație.
Ești insuportabil.
- Încetați. - Fă o piruetă, sclipitoareo.
Vă rog!
- Ai vomă pe cămașă. - Nu a mea.
- Copii! - Ce?
Tatăl vostru are nevoie de odihnă.
Da, scuze.
Mergem, tată.
- Rezistă, tati! - Fă-mi loc.
- Ce? - Duhnești a alcool.
- Tu duhnești a babă. - Sunteți idioți.
Așa.
O să plec și eu.
Mulțumesc. Scuze.
Crezi că ar fi mândră de ei?
Cine?
Cine crezi?
DOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
Tată!
- Tată! - Tată! Unde e?
Mă relaxam la un film, dar nu mai avem 4G, WiFi, nimic!
Am toate cardurile blocate.
Poliția e la biroul tatei.
- Tată! - Tată!
- Nu mai țipa! - Unde e tata?
- Nu știu. - Ia ghicește.
- Ți-au blocat cardurile? - Și telefonul?
- De unde știi? - Și mie.
Tată!
Ce se aude?
Să mergem!
- La cine vin? - Stai!
Poliția!
- Deschideți! - Ești prost sau ce?
- Avem mandat de percheziție! - Rahat!
- Ce naiba? - Unde e tata?
Deschideți!
Ce facem?
Copii!
Pe aici!
Ieșim prin spate.
- Haideți! - E înarmat!
La naiba!
Ce fac?
- Le confiscă. - Ce?
Haide!
Puiul meu.
Oprește-te!
Ieși!
- Tată! - E nebun!
Hai, ieși! Intrați, copii!
- Acolo? - Intrați!
- Nu! - Mai repede! Urcați!
- Haide! - La naiba!
- Închide portiera! - E dezgustător!
Condu!
Perfect.
Mulțumesc.
Tată, explică-ne, că o iau razna.
Și eu vreau să știu, să n-o iau razna!
Calmați-vă. Compania are probleme.
Cum așa?
Departamentul antifraudă ne-a verificat.
- E vorba de delapidare de fonduri. - Ce fonduri?
- Cum adică „fonduri”? - Delapidarea e...
- Fraudă. - Când deturnezi fonduri.
Ești autor la Wikipedia sau ce?
Am redirecționat bani peste tot, conduită ilegală
pedepsită conform articolului E314-1 din Codul Penal.
- Nu înțeleg. - Conturile ne sunt blocate.
- Suntem faliți și vor să ne închidă. - Ce?
- Doamne! - În închisoare?
Nu te pot trimite la închisoare.
Pe noi toți.
- Eu n-am făcut nimic. - Nici eu.
Nici eu.
Deci cine a făcut-o?
Nu știu sigur,
dar Ferruccio a dispărut ieri.
Credeam că e ca un frate pentru tine.
- Rahat! - Tată, unde mergem?
Ne ascundem. Departe.
- Dar unde? - În Marsilia.
- Marsilia? - Marsilia?
Nu ești sănătos. Marsilia?
- Bine! - Ce groaznic!
- Inspiră... - Mă ia cu leșin!
Nu se poate.
Dar nunta mea? Ce să-i spun lui Juan Carlos?
Nu-i spui nimic.
Din acest moment, nu vorbești cu nimeni.
Cu familia sau prietenii.
Trebuie să rezolv înainte să ne găsească poliția.
- Respiră. - Telefoanele.
- De ce? - Le pot urmări. Chiar și închise.
Am văzut într-un documentar. Trebuie să scoți cardul și bateria.
- Tată! - Le-a aruncat!
- Bine, Stella. - Ce?
Toate telefoanele!
E liniște și pace.
Rahat, Marsilia!
Dispari!
Taci, javră! Valea!
Veniți?
Unde suntem?
Asta e casa tatălui meu. Aici am crescut.
Bine. Sunt singurul speriat?
Așteptați-mă!
Așteptați. Trebuie să găsesc contorul.
Totul e un vis. Mă voi trezi.
Rahat!
Rahat! E o cocioabă.
Nici că se poate mai rău.
Ba se poate.
Merge?
Da.
O zugrăveală și va fi ca nouă.
Haide, vă fac turul.
Nu merge.
Nici asta.
Dormitoarele sunt sus.
Ai grijă!
La ce?
Cred că e un dormitor aici.
Asta merge!
Avem noroc! Sunt saltele.
Ce noroc pe noi! Doar vești bune.
- Și mi-e foame. - Și mie.
Hai să comandăm sushi!
Da, sushi!
Super!
Aveți bani?
Secretul e să înmoi pâinea.
Am învățat asta de la tata, pe șantiere.
Mănânci asta dimineața și te ține toată ziua.
Nu mănânc așa ceva. E uleios.
De fapt, nu e atât de gras.
Preferi să mori de foame?
- Moartă, dar sexy. - Bine, copii.
De acum, trebuie să fim o echipă.
Trebuie să ne gândim de unde facem rost de bani.
Mereu e vorba de bani. Ce-ar fi să trăiești fără ei?
Nu te-ai săturat să fii exploatat de sistem ca sclav al capitalismului?
Nu.
- Ce vom face, tată? - Ceva ce n-ai făcut niciodată.
Să gândească?
Să ții regim.
Nu.
Să munciți.
Ce?
Bună dimineața! Trezirea!
Cât e ceasul?
E ora 06:00.
Șase dimineața? Ești nebun? Am nevoie de opt ore de somn.
Măcar ai dormit.
La mine s-a holbat un păianjen toată noaptea.
Și mă aștept să faceți rost de cină pentru diseară.
Și tu?
Cu poliția pe urmele mele, nu pot ieși. E prea riscant.
V-am hrănit toată viața. E rândul vostru acum.
La muncă!
Hai, scularea! La muncă!
La muncă!
De câte ori îl poți amâna?
Mai dorm două ore.
Ce am spus? Haide!
Trezirea!
La muncă!
Nu puteai aștepta?
Nu. Am mâncat pâine și ulei. N-am ce face.
Ce scârbos!
Copii, mai e pâine!
- Ușa! - Nu e nicio ușă!
Nici hârtie igienică.
Pune-ți casca, idiotule!
Lucien, vino să mănânci!
Cum merge?
Pauză de prânz, nu?
Arată bine. Pot să gust?
Mulțumesc.
Ce vrei?
- Nimic. O slujbă. - Vorbește cu maistrul.
Aveți tort!
Bine.
E-n regulă.
Maistrul e acolo?
Cariño.
Ce mai faci? Ne vedem mai târziu?
De asta te-am sunat. Nu ajung.
Dar trebuie să alegem restaurantul.
Știu, dar o să lipsesc o vreme.
- Îmi dai telefonul înapoi? - Unde ești?
Păi, sunt...
- La Marrakech, în bazar. - La Marrakech?
La Marrakech?
Ne-a luat tata pe nepusă masă,
ca să ne arate o casă.
- Ne-a făcut o surpriză plăcută! - Profiți!
- Știi? - Chiar duci o viață de vis.
N-ai idee cât de minunată e.
Alo?
De ce nu mai funcționează?
Nu aud nimic.
Marrakech...
Que bueno.
- Bateria... - Mi-ai consumat...
Nu e bateria, nu mai am minute!
Incredibil!
Pierre?
Rahat!
M-ai speriat! Unde ai fost, omule?
Te-am tot sunat.
- Iar ai petrecut! - Deloc.
Oprește-te! Ascultă-mă!
Trebuie să lansăm proiectul mai devreme.
Sigur, dar care?
- Cel cu pantofii. - Da.
- Prinsea! - Serios? Rahat!
Să nu ne-o ia americanii înainte. Trebuie să acționăm acum.
- Da. - Aș vrea să...
să-mi dai tu banii.
- Dar de unde-i iau? - Roagă-l pe tatăl tău.
Tatăl meu nu va finanța o idee atât de proastă.
Bine.
Deci toate ședințele de lucru au fost...
Un pretext să ne distrăm!
Rahat, haide, Philou!
Știm amândoi că vom ajunge la firmele părinților noștri.
Ai dreptate. Scuză-mă că țintesc mai sus.
Du-te și bagă-ți mingea în găurică.
Da, și ție. Eu o să fac ceva cu viața mea.
Vezi-ți de cămășile tale cu Gipsy Kings. Ticălos!
Nimic? Niciun cent?
Să sperăm că sora voastră s-a descurcat mai bine.
Cine o fi?
Ce-i asta?
Nu am nimic de îmbrăcat.
De unde ai avut bani?
- Sunt frântă. - De unde ai avut bani?
Am vândut ceasul.
N-am auzit.
Am vândut ceasul lui Philippe.
Nu...
Mi-a vândut ceasul? Mi-ai vândut Breitlingul?
- O omor! - Nu, Philippe!
Scuză-mă că am priorități. Nu e cazul să ai ceasuri scumpe acum.
Nu! Calmează-te! Respiră.
Ai cumpărat mâncare, nu?
Rahat, nu!
O să cumpăr cu ce a mai rămas.
I-am dat ultimul euro taximetristului.
Vrei să vezi ce înseamnă să o iei razna? Îți arăt eu!
Așa o iei razna! Asta o să mâncăm!
Încetează!
- Dă-mi-le! - Totul e în regulă!
- Ești incredibilă. - Las-o!
N-am terminat rețeta!
Secretul e să-l înmoi!
Să-l înmoi bine!
- Delicios! - E cineva aici?
Domnule Bartek?
Marguerite?
- Prințesa mea... - Marguerite!
Ce cauți aici?
M-a sunat Stella.
Am adus lenjerie de pat și prosoape.
- Și niște haine. - Nu era nevoie.
E mai rău decât mi-ai descris.
- Matthias, să trecem la treabă. - Nici vorbă.
Nu vă putem lăsa în mizeria asta.
O să se ocupe copiii. Nu faci tu curățenie.
- Amuzant. - Mâine își vor găsi de lucru.
De lucru? Nu vor face față.
Vă ajut eu. Am niște bani din economii.
- Ce drăguț din partea ta! Mulțumesc. - Mulțumesc.
Cum adică „economii”?
Nu se poate!
Nu, mulțumesc. Serios, eu...
Serios.
- Mulțumesc că ai venit. - Mă duc.
- Da. - Vă las, copii.
Fruntea sus!
Să știi că e nevoie de o chelneriță la noi.
Stella, chelneriță? Ce glumă!
Uite adresa. În caz că vrei să speli vasele.
Asta e tot ce am. Ia-i măcar pe ăștia.
- Nici vorbă. - Cât să te descurci.
Nu pot accepta.
Nu știu ce și-a zis Stella, dar nu spune nimănui.
Bine? Haide!
Stai liniștită, totul e bine. Mulțumesc.
STAȚIE DE AUTOBUZ
Bună ziua!
Bună ziua, domnule!
Căutați de lucru?
Da, exact.
Evident, nu sunt naiv.
Tocmai am intrat aici.
Nu voi conduce o companie din prima, știu asta.
De aceea m-aș mulțumi și cu un post de...
- De manager. - Ce calificări aveți?
Ei bine, nu am. Nu am calificări.
Sunt mai mult autodidact.
Cum a învățat Cabrel să cânte la chitară.
Bine, încep să înțeleg.
Ce salariu ați dori?
Nu, deloc. Eu nu...
Vreo 15.000, ca restul lumii, ca să trăiesc decent.
Vreo 15.000. Notat.
Nu trebuie să-ți fie frică să începi de jos.
- Da. E meritul dv. - Mulțumesc. Și al dv.
Bine, cred că am...
Scuze! Ceva foarte important!
Un detaliu, dar voi insista.
Mașina de serviciu.
V8. Altfel nu obții nimic.
Ce altceva? Da, aș vrea...
să fiu plătit la negru.
- La negru? - Da.
Veniți mai aproape.
Am niște probleme cu poliția.
Nimic serios, n-am omorât pe nimeni.
- Bine. - Bine?
Așadar, să recapitulăm.
- Nu aveți experiență. - Nu.
Nici calificări.
Nu, într-adevăr.
Vreți un post de conducere.
- Senior. - Senior.
Și ați vrea să primiți 15.000 la negru.
Cred că asta e tot.
Da. Căutați!
Să arunc o privire. Deci...
Da?
Nimic.
Eliminați „senior”.
Trebuie să renunțați la cel puțin un zero din salariu.
Atunci s-ar putea să găsesc.
- Și mașina de firmă? - Da.
Nu veți fi dezamăgit.
Vești bune. Șeful te angajează de probă.
La prânz e foarte aglomerat. Îți arăt eu.
Îți arăt cum să pui masa.
Cât e salariul?
1.200 de euro la negru. Și împărțim bacșișul.
- Bine. Pe săptămână? - Nu, pe zi!
Hai în bucătărie.
Pe zi?
Nu înțeleg de ce plânge lumea.
Bună!
Taxi!
Ce faceți? Vă duc undeva?
Haide!
Am mulți clienți. Nu-mi pasă.
Cine se crede, cu pălăria aia? Domnule?
Clientul are întotdeauna dreptate.
El comandă, te supui și îți ții gura.
Ca înainte, dar invers.
Crezi că vei reuși să te adaptezi?
- Va fi bine. - Băieți, ea e Stella.
- Va lucra cu noi. - Bună!
Bună!
Mă bazez pe tine.
Te-am recomandat mătușii mele.
Nu pot să-mi pierd slujba.
Nu-ți face griji.
Să-mi spui cum pui masa.
Nu e așa greu.
Dulapul tău e 11. Te las să te schimbi.
Repede. Avem pește de curățat.
Și vase de spălat!
Ți-am adus asta ca să te înveselesc.
Mulțumesc, dar la ce-i supun pe ei, nu pot.
Înțeleg.
- Ai putea să guști. - Nu înseamnă nu.
Mă simt prost, dar e bun.
Ar putea fi mai rău, nu?
Poftim.
E cam cald.
Deci chiar își caută de lucru?
Da.
Ce n-aș da să văd asta!
Doar pentru asta a meritat.
Nu te plictisești aici?
Voi repara casa. Mă tot țineam s-o fac.
- Îți trimit niște muncitori. - Nu.
O s-o fac eu.
Sunt constructor.
Sigur faci asta pentru copiii tăi?
Haide!
- Ai auzit? - Nu.
E cineva în casă.
Cine e acolo?
Pleacă!
Nu te poate vedea aici. Fugi!
Bună, tată!
Nu-ți cauți de lucru?
Ăla e homar?
Da.
L-am pescuit.
În mare.
Ai prins un homar?
Da.
Vezi tu, tată. Natura...
ne oferă.
Ne asigură traiul.
Este...
frumoasă, e...
Mă face să mă simt... puternic, e...
Vom învăța multe din experiența asta.
Homar...
Un pește prăjit, o friptură...
Pentru masa șapte, cu salata.
- Ce? - E pentru masa șapte.
Bine.
E pentru dv.?
- Nu se poate! - E pentru dv.?
Cine are salata cu crutoane și peștele cu ceva verde?
- Eu! - Aici!
Poftiți.
- Și sarea? - Cred că e prima ei zi.
- Și noi? - Sigur!
- O cafea decofeinizată? - Poftiți.
Chelner!
- N-ai nevoie de sare. - Ce tupeu!
- O carafă cu apă! - Mulțumesc.
- Piperul meu? - Imediat!
Domnișoară, meniul!
- Ne poate lua cineva comanda? - Așteptăm!
Au trecut 15 minute!
S-a rupt ceva!
Scuze! Rahat!
Nu știu ce să fac!
Nu e un început rău.
Uite ce vom face...
Asta e pentru cină
și asta, pentru reparații.
- Alex nu s-a întors? - Nu.
Sau mai degrabă n-a plecat.
- Nu a lucrat? - Nu.
De fapt, și-a făcut un hamac.
Ce faci?
Nu ești obosit?
- Ce? - Haide! Cina e gata.
Mi-e foame!
Am mers cu bicicleta.
Mulțumesc.
- Poftim. - Poftă bună!
- Dar eu? - N-ai bani, n-ai paste.
- Ce? - N-ai bani, n-ai paste.
Înțeleg.
Refuz să mă las exploatat, deci nu mănânc?
Da.
Îmi pare rău.
Ei ne hrănesc, ei decid.
Bine.
Bravo!
- La naiba cu mâncarea ta de rahat! - Unde te duci?
- Să mănânci rădăcini? - Da.
Da, vezi tu...
- Găsesc ghinde. - Nu!
Și fructe de pădure. Și mere.
Vezi tu, natura, spre deosebire de voi, oferă.
Natura e generoasă.
Avem și homar. Nu-i așa, tată?
Poftă bună!
Ești bine, Alexandre?
Vezi? E frumos.
Dă înapoi ce i-a dat natura.
Taxi!
- Taxi! - Da! Iată-mă!
Vin imediat.
- Ce faci? - Care-i problema?
Glumești? Încetează!
„Încetează!”
Stai!
- Vorbești serios? - Haide, dispari!
Vrei să mă întreci? Ai grijă!
- Haide! - Grăsan obosit!
Vedem noi cine e obosit!
Deci?
- Ești frumoasă! - Nici nu te văd!
- Mergem? - Ultima sută de metri!
Poftim.
Mor de foame. Pescuim niște homari?
Am o idee mai bună.
Ajută-mă să renovez și o să-ți câștigi partea.
Vino să-ți arăt.
Poftim. Pune-ți mănuși.
Varul e coroziv.
Uită-te la mine.
Iei o mistrie...
și amesteci.
Poftă bună!
- Domnișoară? - Da!
Vă aduc eu.
Hei!
Da, domnule?
Ce-i asta?
Friptură și cartofi prăjiți.
Am comandat friptură și cartofi prăjiți
cu fasole verde.
Fasole verde. E simplu. Sunt lungi, subțiri și verzi.
- O vezi pe undeva? - Nu, într-adevăr. Nu.
Poftim.
Nu știi să iei o comandă?
Nu te duce capul?
Îmi pare rău, bine.
- Mă duc... - Cui îi pasă că-ți pare rău?
Mă aștept să fii competentă.
- Nu e greu. - Ascultă...
Eu le-am zis. Ia-te de bucătar.
Ai grijă cum vorbești!
Tu să ai grijă! M-ai tratat ca naiba!
Cine se crede?
O fată care s-a săturat de nemernici ca tine,
îmbrăcată ca o țărancă!
Fă-ți treaba!
Ce? Am dreptate, nu?
Ce nemernic!
Ce faci?
- Tura de prânz nu s-a terminat. - Ba da.
Ai auzit cum mi-a vorbit?
- Nu sunt menajera lui! - Nu, ești o prințesă.
Că vreau să fiu respectată?
Așa vorbeai și tu.
Doare, nu?
Știu. Nu-i așa, băieți?
Nu e distractiv să fii tratat așa de oameni care cred că sunt mai presus.
Așa e la noi.
Ai coborât la nivelul nostru, unde înveți despre viață.
Rahat! Trezește-te! Deschide ochii!
Să trăiești aici ca prințesă, dar fără bani, va fi greu.
Vrea fasole verde.
- Fasole verde. - Bine.
Poftim.
Bine, poftim.
Stella, întoarce-te.
Da, tipul e un nemernic.
Nu serios?
Ce le facem nemernicilor?
Cadouri.
Cred că mai avem nevoie de puțină garnitură.
Încă un cadou.
Dacă mai vrea, mai am.
Rezistă, Stella!
- Poftă bună! - Ca să vezi!
De ce n-ai vândut casa asta?
- Are valoare sentimentală. - Ești sentimental?
- Amestecă. Se va întări. - Da, amestec.
Nu așa repede! O să te rănești.
Pariu pe 100 de euro că te întrec.
Haide! Du-te!
Cine strânge masa? Cine spală vasele?
Nu te uita așa la mine. Eu nu. Am mers cu bicicleta toată ziua.
Eu am servit 90 de oameni azi.
Nu, Alex, e rândul tău.
- Ce? - Tu speli vasele.
Tata m-a pus să lucrez toată ziua.
Nu te mai plânge! E plictisitor.
- Când eram de vârsta ta... - „Când eram de vârsta ta”?
Eu lucram 25 de ore pe zi,
în alb și negru
și mâncam pâine și ulei!
Deci nu strâng masa!
Rezolvați. Mă duc la culcare.
Poți să vomiți mai târziu. Mai întâi, strângem!
Ce? Vomiți dinadins?
O făceam în trecut. Nu și în ultima vreme.
Când?
De ce vorbim acum despre asta?
Nu contează. În trecut.
E ceva grav! Când?
Scuză-mă. Acum te interesează?
- Da! - Îmi pare rău.
Nu mi-am dat seama.
Foarte bine.
Am fost anorexică un an. Am slăbit zece kilograme.
- S-a văzut. - Nu mi-ai spus?
Nu aveam programare.
Și secretara nu ne face legătura cu tine.
V-am fost mereu alături!
Ba nu, niciodată.
- Ba da! - Ne-ai fost alături?
Când am petrecut noaptea la închisoare?
- Ai petrecut noaptea la închisoare? - Am fumat iarbă.
Nu asta e ideea.
Nu ne-ai fost alături. Niciodată.
Philippe a venit să mă ia.
Ce v-a apucat?
Philippe?
Spune ceva!
Cum ar fi, tată?
Au dreptate. E adevărat. Nu ne-ai ajutat.
Când am avut peritonită?
Am fost în spital două săptămâni.
Aveam dureri, eram speriat. N-ai venit.
Erai în Tokyo. Nici nu știu de ce.
Lucram! Am sunat zilnic. Au spus că ești bine.
Nu voiam să zbor...
Nu.
Mama ar fi făcut-o.
Sunt judecat în seara asta. Totul e din vina mea.
Te-am obligat eu să vomiți.
Eu te-am pus să iei droguri.
Eu sunt responsabil de problemele voastre.
Vă rog, continuați.
Pot să duc.
Haide!
Peritonita. A fost vina mea.
Încălzirea globală. Tot vina mea.
Nu mai vorbim de foamete.
Taci!
Poftă bună!
Ce vrea?
Vreau să nu-mi mai furi clienții.
- Îți agăț clienții? - Da.
Crede că e Uber? E nebun.
Gata! S-a terminat.
Ce-o să faci?
Ia-ți tuk-tukul cu gabarit depășit.
- Și pleacă de aici. - E amuzant.
- Ca freza ta ananas. - Vorbești cu mine?
Știi ce îți face ananasul ăsta? Să vezi!
Serios?
- Pe bune? - La naiba!
Adidașii mei! Serios? Urât.
- Sunt și Parra. - Da.
De unde i-ai luat?
- De pe un site de mâna a doua. - Sneakers Marseille Resell?
- Asta e. Îl știi? - Da.
- Ai plătit 800 de euro? - Da, 800.
De la obositul ăsta.
Puteai să-i iei cu 400.
Am pus 800 la mișto.
- Era perechea de care aveam nevoie. - Cum adică?
Acum am întreaga gamă Air Max.
Dacă o revând, pot lua pe ei 35, 40 de mii de euro.
Patruzeci de mii? Și conduci un tuk-tuk?
- Ești prost. - Dacă pui așa problema...
Dar momentan...
- În fine. - Stai...
- Chiar ai toate perechile? - Da.
- Le aveam. Ăștia sunt distruși. - Da.
Ia să văd.
Frumos, mersi.
- Și celălalt. - Rahat, mai e un semn.
Bine...
Nu merge. E blocat.
Haide! Încearcă acum.
Se aprinde.
- Robinetul. - Bine.
- Ei bine? - E călâie.
- Se încălzește. E în regulă. - Da?
Știi ceva despre instalații?
Am avut un proiect în liceu.
Un proiect? Ce proiect?
- Un proiect. - Sigur ascunzi ceva.
- Spune-mi. - Bine.
Cu niște prieteni,
am deviat țeava de deșeuri spre dușul directorului.
A fost o treabă pe cinste.
Am studiat două luni tutoriale de instalații.
Am devenit sudor profesionist.
Am sudat 300 de metri de țeavă.
Nu știu dacă să fiu impresionat sau îngrozit.
Fii și tu impresionat o dată.
Nemernicule.
Cum se numește moscheea aia mare?
Vorbești serios? E Notre-Dame de la Garde.
- Cum ai găsit perechea Parra? - Un amic lucra la Nike.
La fiecare ediție limitată, puneau o pereche deoparte.
Le-am vândut și am împărțit profitul.
E bun și taxiul acum, dar nu voi face asta toată viața.
E nasol.
- Și eu am o idee de afaceri. - Da?
- Ce e? - Nu pot să-ți spun, dar...
Ai început, termină!
Bine...
Care e cea mai mare problemă a ta?
Cea mai mare problemă? Pe scurt?
Doar ce a născut o tipă din cartier.
Le spune tuturor că e al meu.
Dar jur pe mama, n-am atins-o niciodată.
- Nu... - Dar mai e ceva.
Puștiul e roșcat.
- Par eu a fi roșcat? - Nu.
Mai rău, îmi cere bani.
I-am spus politicos să dispară, ca verii ei mă hărțuiesc.
Bine. Ai terminat? O problemă adevărată.
Ce? Nu-i știi pe verii ei.
O problemă cu pantofii.
Îți spun eu.
E foarte simplu.
Ce nu-ți convine la pantofii noi?
- Nu e gata peștele? - Nu.
Matthias! Hei!
- Dormi? - Scuze.
Masa 14 așteaptă de zece minute.
- Trezirea! - Mulțumesc.
Se numește „Calci pe urme”.
Ce?
Nu e grozav?
În cartier, te-ar cafti pentru ideea asta.
Nu, pentru că...
Nu înțelegi.
Mă simt vinovat.
Și eu. Mi-am trădat cea mai bună prietenă.
- Vrei să anulezi nunta? - De ce?
Stai! N-ai auzit?
- Ce? - Menajera mea.
Îl știe pe un grădinar a cărui mătușă lucrează pentru Lombardot.
Se pare că, la piață,
mătușa s-a întâlnit cu Marguerite,
care lucrează pentru Bartek.
A izbucnit în lacrimi și i-a spus totul.
- Ce i-a spus? - Că sunt faliți!
Stai. Ai spus „faliți”? Ce înseamnă asta?
Nu mai au o lețcaie.
Au fugit.
Asociatul tatălui lor i-a furat.
Cică a plecat în străinătate.
- Ferruccio? - Da.
Ceva de genul ăsta.
L-am văzut la club acum două zile.
Anulezi nunta?
N-a fost ușor.
Am devenit și tată, și mamă.
A trebuit să fac față cum am putut.
Ziceți că nu m-am descurcat bine.
- Nu v-a lipsit nimic. - Bani nu.
Aveam nevoie și de altceva.
De ce ne-ai mințit?
De ce nu ne-ai zis de boala ei?
Nu v-am spus ca să vă protejăm.
Tată, uneori ne crezi proști.
- Incapabili. - Da.
Niște beizadele. Copii bogați.
Complet superficiali...
Ba deloc. Sunt foarte mândru de voi!
Vezi? Iar minți.
Jură că încetezi.
Tată?
- Jur. - Cam timid.
Jur.
- Așa. - Mult mai bine.
- E rândul tău! - O secundă.
Tată...
de ce nu te-ai recăsătorit?
Pentru voi.
Mama a fost prima ta iubită?
Nu vă spun așa ceva.
- Nu vorbești niciodată despre voi. - Nu.
- Ți-e rușine? - Da.
Excelent. În cazul ăsta, încep eu.
Eu am făcut-o prima oară în baie, la liceu.
- Și tu? - Da!
- Și eu! În spate? - Desigur.
Philippe, tu?
Fripouille, labradorul nostru.
Nu! Haideți! Nu cu Fripouille! Dar o dată...
Ești prost. A fugit vizavi. Cu femeia de vizavi.
Ia te uită!
Măcar spune-ne cum ai cunoscut-o pe mama. Nu știm varianta ta.
Eu și tata am fost chemați la o lucrare în Monaco.
Casa era fabuloasă.
Dar nu se compara cu ea.
Avea 17 ani.
Nu eram prea încrezător,
dar ea îl luase la ochi pe polonez, pe Bartek.
Am dus-o la un restaurant elegant.
Strânsesem bani săptămâni bune.
Dar a comandat mult și n-am putut plăti.
- Ce ai făcut? - Am căzut la înțelegere cu proprietarul.
I-am făcut terasa gratis.
Ea n-a știut niciodată.
Nu e rândul tău.
Uite.
- Nici nu trebuie să pedalezi. - Nu!
- Se deplasează singură. - Singură?
- Să ai grijă la baterie. - Bună!
- Taxi! - Hei!
Ai terminat? Aștept!
Aproape. Vin imediat.
Faceți progrese, leneșilor?
De fapt...
Matthias mai vrea încă un kilogram de mango la următoarea livrare.
Bine! Mulțumesc.
Marele moment! Salariul!
- Célia. - Mulțumesc.
- Yanis. - Mersi, șefu’.
- Bravo, Stella! Progresezi. - Mulțumesc.
- Matthias. - Mulțumesc.
- Marco. - Mulțumesc.
Nu mai sunt falit.
- Fac cinste cu un pahar. - Așa da!
Bucătari versus chelneri.
La trei! Unu, doi, trei, hai!
Haide!
Ferruccio? Te aud acum.
Juan Carlos își bagă nasul peste tot.
Devine periculos.
- Deja exagerezi. - Știu.
- Dacă știi, atunci... - Îmi place.
E nesperat de bine.
- Jur. - Spune-le adevărul.
Altfel, o să ai de suferit.
- Știu. - Știi, dar...
Mai lasă-mă!
- Bine, dar... - Cum merge treaba cu Claudel?
Uite-i!
Uite.
„Rima”? N-am auzit de ei.
Sponsorizau echipa de baschet a bunicului meu. Nu mai există.
Sunt mișto.
Ca Jordan One, dar mai vechi.
Ne încercăm norocul pe eBay?
Să ne încercăm norocul? Glumești?
Eu zic să refacem modelul ăsta.
Ca Stan Smith. O să fie bătaie pe ei. Sunt emblematici.
Termină cu ideile tale tâmpite.
Ai vreun tată milionar sau ce?
Ai dreptate.
Rămânem la taxiurile noastre.
Lasă-mă să mă gândesc.
Am o idee mai bună.
Luăm modelul ăsta, îl scoatem iar
și inundăm piața, ca la Stan Smith.
O să le dea clasă!
- Foarte amuzant. - Ce?
Îmi furi cuvintele, vorbești exact ca mine.
Cu accent de Marsilia.
Nici vorbă. Mi-am amintit de o idee mai veche.
Zici că e ideea ta?
- Încetează. - Serios?
Ești exact ca Steve Jobs.
- Nu e ideea ta. - Eu ți-am zis.
Chestia cu Stan Smith! Vorbești serios?
- Ca Steve Jobs. - Termină.
- Te prefaci. - Am ideea asta de câteva săptămâni.
Hola.
Buenos dias, Francis.
Ce cauți aici?
Cum ne-ai găsit?
Am făcut o mică anchetă...
Prietenul tău, Ferruccio.
Ar trebui să fie mai atent. E foarte ușor de urmărit.
Acum înțeleg mai bine.
Ai vrut să le dai copiilor tăi o lecție de viață, nu?
Ce vrei?
Cum ar fi
dacă copiii ți-ar descoperă păcăleala?
Nu știu dacă te-ar ierta.
Ai grijă. Am mai fost șantajat de oameni mai periculoși.
Nu vreau să te șantajez.
N-aș îndrăzni să fac așa ceva.
Niciodată.
Nu, tată-socru?
Am venit s-o văd pe Stella și să te ajut.
- Cât vrei? - De ce spui asta?
Ca să dispari din viața fiicei mele. Cât?
- Ce? - Banii mei te interesează.
Mă jignești, Francis.
Mulțumită mie, poți să scapi fără probleme.
Și tocmai tu îmi pomenești de bani?
Gândește-te la copiii tăi.
Au suferit atât de mult...
Moartea mamei lor. Absența ta.
Nu le da încă un motiv să nu creadă în nimic.
La deal, efortul e mai mare.
Uite ce gambe am făcut!
Da!
La țanc.
- Juan Carlos, ce cauți aici? - Mi amor!
Mi amor, știu totul.
Dar am venit.
Ne scapă ceva?
Am terminat acolo. Funcționează.
- Juan Carlos? - Chiar eu.
Fiți atenți. Toate problemele voastre s-au sfârșit.
Toate!
Mi-am ipotecat proprietățile din Argentina
ca să vă plătesc datoriile.
- Adică? - Puteți merge acasă.
Nu cred!
- Și conturile noastre? - Banii nu mai sunt o problemă.
E adevărat?
De ce nu spui nimic?
De emoții.
Stai! M-ați pierdut. E adevărat?
- E cum spune el. - Pe bune?
Ce drag îmi e acum!
Ma che bello!
- Suntem bogați iar! - Da, bogați iar!
Bogați iar!
- Aștept afară. - Simt miros de bani.
- Miroase a bani, nu? - Da!
Șampanie! Nu.
Haide! Nu dormim aici!
Vamos, cariño.
Hai, tată! Să mergem.
Doamne, ce frumoasă e!
Prințesa mea. Ți-au făcut vreun rău?
Iubirea mea.
- Cariño. - Ce piele moale ai!
De când așteptam momentul ăsta!
- O să ne căsătorim. - Mi-a lipsit.
- Haide! - Cariño.
Te quiero.
O să fie foarte supărați pe mine.
Dar ticălosul de Juan Carlos are dreptate.
Cum să înfrunte lumea
dacă nu se pot încrede nici în tatăl lor?
Sunt mai puternici decât crezi, Francis.
Ne tutuim?
În mintea așa, așa am vorbit mereu.
Dar acum o pot face cu voce tare.
Trebuie să le spui.
Prințesa mea nu se poate mărita cu imbecilul ăla.
N-o să mă ierte niciodată.
Da, ai greșit. Nu mai știai pe unde să scoți cămașa.
Dar tot ce ai făcut ai făcut din dragoste.
Cândva, vor înțelege.
- Nu voi trăi veșnic. - Exact. Așa că spune-le.
Sună-i pe copii. Vreau să-i văd. O să le spun adevărul.
- Ești sigur? - Da.
Hola.
Spune-mi unde mergem.
O să ne căsătorim.
- Unde mergem? - Să ne căsătorim. Acum.
Stai! Nu.
Tatăl meu, frații mei... Nu. Le-ai spus?
Nu-ți face griji. Vom organiza o petrecere mare.
În primul rând, ce contează sunt inimile noastre.
Într-un moment de simplitate și autenticitate.
Cultura din Argentina.
Stella, hai!
E cea mai grozavă zi!
Haide!
Vale.
- Vale. - Stai! E tata.
Lasă-l. Îi facem o surpriză.
- Hola, Francis. - Juan Carlos?
Vreau să vorbesc cu Stella.
O mică problemă, Francis. Suntem la primărie.
Ce naiba faceți acolo?
Ce am putea face la primărie?
E la primărie. Se căsătoresc.
Ascultă. Nu așa.
Bagă de seamă că îi spun totul.
Ai priceput? O să le spun totul.
Mulțumesc, sunt impresionat. Voi transmite mesajul.
Vreau să vorbesc cu fata mea!
Ne vedem diseară la cină.
Ca să sărbătorim.
Nu mai e o surpriză, dar...
Nu permit așa ceva! Vin acolo.
- Plec! - Ce se întâmplă?
- Ce emoționat e! - E fiica mea. O iubesc.
Și eu te iubesc. Și eu.
Ți-a spus că te iubește?
- Ți-a spus că te iubește? - E foarte încântat.
Avea palpitații. Incredibil.
Cel mai bine îl închizi. Poftim.
A închis ticălosul.
Philippe și Alexandre sunt jos.
Vin imediat.
Mă scuzați.
- Bună ziua! - Bună!
Scuze.
Începem?
Bună ziua!
Bună!
În calitate de viceprimar,
vă urez bun venit.
Ce se întâmplă?
Sora ta va face o prostie.
- Ce prostie? - Se mărită.
Se mărită? Acum?
Așa că o căsnicie de succes
are la bază, desigur, comunicarea reușită.
Nu doar atât.
Trebuie să știi și să asculți.
Mie nu mi-a fost ușor, vă imaginați.
Din fericire, soția mea nu e oarbă.
Haide!
- Vale. - Continuă!
Por favor.
De ce nu vrei să se căsătorească?
Tată, spune ceva!
Deci vă căsătoriți în regim de proprietate comună, nu?
Poftim?
Ce-i al meu e și al tău.
Da, și invers.
Ridicați-vă.
Nu aștepta.
Stella Bartek, născută în Monaco, îl iei
pe Kevin Lepoutre...
Kevin Lepoutre?
Da, știu de ce ești derutată. Stai să-ți explic.
Tata...
A trebuit să fugă de dictatură.
Era căutat de poliție, așa că ne-am schimbat numele.
- Simplu. - Nu înțeleg.
Stella, te îndoiești de mine?
După tot ce am făcut pentru tine? Pentru familia ta?
Pentru tatăl tău?
Hei!
Cariño...
Stați!
Domnișoară Bartek...
îl luați pe dl Lepoutre ca soț?
Gândește-te la „Del Potro”.
Da?
Nu?
Nu!
Stella, nu.
Tată?
Nu te poți căsători.
Nu cu el.
- De ce? - Vrea doar banii tăi.
Și-a vândut terenurile din Argentina ca să ne ajute. Nu?
- Da. - N-a vândut nimic.
Nu era nevoie.
Nu înțeleg.
- Nici noi, tată. - Nu înțelegem.
Nu am fost acuzați de delapidare.
Conturile nu ne-au fost blocate.
Nu au confiscat nimic.
- Ce? - Dar, tată...
Eram în casă. Am văzut cum mi-a luat mașina poliția.
O înscenare.
- Totul a fost aranjat. - De către cine?
De mine.
Nu te poți căsători cu el. A vrut să mă șantajeze.
- Nu te-a iubit niciodată. - Stella...
E adevărul. Jur.
Îl iei pe acest bărbat să-ți fie soț?
Nu.
Bine.
Știi, Francis...
Poate că ți-am pierdut fiica, dar tu...
- O să-ți pierzi copiii. - Porcule!
Hasta luego!
Îmi pare rău.
Te doare-n cot de noi!
- De ce ai făcut toate astea? - Fiindcă era urgent.
N-ați văzut ce vieți duceați?
Tu te credeai revoluționar.
Erai un pierde-vară
care nu se ținea de școală nici două luni.
Tu aruncai bani pe ideile tale tâmpite. Mai rău de atât...
Eu îți permiteam.
Iar tu, draga mea,
erai o pacoste răzgâiată.
Ți-am dat curs capriciilor.
Urma să te măriți cu un idiot,
tot ce urăsc mai mult.
Așa ne vezi?
Nu.
Nu vă mai văd așa.
Dispari din viața mea!
Uită de noi, tată!
NOUĂ LUNI MAI TÂRZIU
E soare afară.
Da, e soare.
Și pe mine mă deprimă.
De la copii.
Marguerite...
Încă un cec pentru chirie.
Ce faci azi?
Am o ședință în Avignon. De când îți pasă ție?
E o zi importantă. M-am gândit că...
Bine, Marguerite! Pregătește-mi hainele!
Sigur, domnule.
Totuși, ne-am descurcat bine.
Rar vezi asemenea profit.
Nu ești fericit?
Da. Da, sunt.
De ce ai ieșit?
Am făcut o greșeală.
Întoarce-te pe autostradă. Ce cauți aici?
Nu, știu o scurtătură. E în regulă.
Nu-ți face griji.
Pentru 100 de perechi, nu se poate. Nu, trebuie să iei cel puțin 200.
- Vino să vezi cine poartă Rima! - Imediat.
La naiba, Kanye West! Cum ai reușit?
Ce nebunie!
Muncim din greu! Francezii, americanii, toți le-au apreciat.
- Gilbert Montagné a spus „Uau”. - Sigur nu „Bau”?
Frumos.
Da, dle Solaro.
- Dacă iei 200, discutăm. - Bună, tuturor!
Salut!
- Mi-ar plăcea, dar... - Salut!
Ar trebui s-o fac pentru toți. Gata!
Nu fumăm în casă.
Haide!
Nu pot. Nu pot o sută de perechi.
Ce dezordine! Te-am rugat să faci curat.
Le punem în camera ta.
- Ce? - Sigur că da.
Am așteptat o lună depozitul tău.
Nu pot fi peste tot. Trebuie să termin lucrarea dnei Renard.
Eu cred că „te ocupi” de ea de mult.
Vrea să i-o tragă!
Nu dv., dle Solaro.
Ce idiot!
- Începem cu 200 de perechi? - Două?
Perfect. Începem așa.
E o comandă mică, dar e un început bun.
- Ți-am adus tort. - Ai reușit?
Vi le trimitem în Belgia.
Vă trimit factura, tot.
Mi-a făcut plăcere.
Super. Te iubesc!
Nu. Mulțumesc.
La revedere.
- 200 de perechi! - Bravo!
Poftim. Ce ai luat?
Arată dezgustător. Haide!
Scuze, cred că m-am rătăcit.
Da, sunt convins.
Ai flori în portbagaj.
Haide!
Ne înțelegem noi cumva.
Cum merge restaurantul?
Tocmai am semnat contractul. Merge foarte bine.
Dar nu mănânci gratis.
O bulă...
Bună, copii!
Eram în zonă, așa că...
La mulți ani, scumpo.
Casa arată bine.
Ei bine...
La revedere.
Știu pe cineva care a vrut să le dea o lecție copiilor.
Și a avut el de învățat.
Tată!
Vii? Am făcut pâine cu ulei.
Bravo!
Sophie? Sunt Dimitri.
Sigur, ea... Poftim.
Nu contează. Beizadea.
Alo, Jacques?
Sunt Patrick.
Bună!
Am văzut pe Facebook că ești în Sudul Franței.
Ieșim să bem ceva?
Ce bine! Fantastic.
Ne vedem acolo. Bine.
Corectare punctuație R.O.D.
Sincronizare R.O.D.