Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Світлій пам’яті Озгюра Башарана…
ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС ОРТАКЬОЙ
Деніз?
-Допомогти? -Ні, я сама.
Синку, дістань решту з багажника.
-Ласкаво просимо, пані. -Дякую. Добридень.
Асли тут! Я зараз!
Денізе.
Привіт! Коли ви приїхали?
-Пташенятко! -Ну!
Чого ввалюєшся, як ведмідь?
Я вже все бачила. Я тобі підгузки міняла.
Та ну? Але воно дуже змінилося. Глянеш?
Ти здурів? Що ти, у біса, робиш?
Ей! Куди зібрався? Балкон.
-Сама мий. Я — плавати. -Якого…?
Ти ж не на Олімпіаду їдеш!
Пані Асли.
Привіт, яка ще «пані»? Ти так виріс!
Ти подивися. Навіть борода є.
І щічок уже немає.
І як нам тепер їх щипати?
Мені подобається. Класно.
Чао.
«Чао»?
А ти ще той хуліган.
-Мамо Хандан! -О, люба!
З приїздом!
О, як я за вами сумувала.
Я теж.
Я знала, що вона ще порпатиметься, тож вирішила зайти.
Як приємно. У тебе гарна засмага.
Поки я чекала вас…
Я готова. Зараз буду.
Ти ще тут?
Я не можу привітати гостю?
Добре. Привітався. Іди.
Так, розказуй. Як екзамен?
Побачимо.
Холодильник порожній.
Я шукав воду.
Серйозно, як екзамен?
Добре, не хвилюйтеся.
-Думаю, буду в першій сотні. -Першій сотні?
Ну побачимо.
Ти здаси на відмінно!
Пане Мурате! Вітаю!
Ти диви, ця мала зве мене паном.
Я вже думала, ви не приїдете.
Ми чекали, поки Деніз складе іспити.
Англійська.
Та не зважай.
Ну звісно. Бо це він уміє найкраще, так?
Не зважати на екзамени, не зважати на оцінки.
Це лише мова. З часом ти її вивчиш. Не зважай.
Зейнель. Як Зейнель?
У тата все добре. Ми теж із мамою мало спілкуємося.
-Заходь іноді поговорити. -Добре.
А що це сталося з Денізом?
Тобто він такий стриманий, схуднув, виріс.
Згадай, як він не міг бігати через вагу.
Такий товстунчик.
Наче вчора було.
Оце так рішучість.
-Він виріс. -То й добре.
Хай тато зайде. Я зроблю шашлик.
Добре.
Привіт. Ти дуже схуд.
Як справи?
У нормі. А в тебе?
Усе пучком.
Круто.
Навіть не думай привласнити мою кепку. Вона дорога.
Це Деніз?
І не кажи. Плаває, як профі.
Денізе? Що з тобою сталося?
Він став плавцем.
Чуєш, а ти вже трахався?
Ні.
А ти?
Аякже.
Вжарив по-ніжному.
Чуєш, Пинар питала про тебе, серйозно.
Тобі не здається, що в нього стиль Сердара Ортача?
Його стиль «Сердар Ортач і золота рибка».
Одягни на Ортача оранжевий піджак — і не відрізниш.
-Порвав би сцену. -Сердар Золота Рибка.
Ви забагато говорите.
Усе добре, друже?
-Так. -Ого.
Твоя англійська — виняткова.
Я те саме кажу своєму вчителю.
Та дарма…
То які плани?
-Щодо чого? -Ну, на літо.
Мабуть, плавати.
-Так, твоя сестра казала. -Тоді не вір їй.
А в тебе які плани?
Нічого цікавого. Ну, басейн,
Бекирові огидні гамбургери
і ці дурні, Озгюр і хлопці. Щоліта одне й те ж.
Може, цього літа буде інакше.
І чому це? Бо ти тепер вищий?
Денізе, ти навчився плавати?
-Припиніть, втопите малого! -Малого? Якого малого? Він вищий за мене!
Дуже смішно!
Один, два…
-Це було дуже смішно… -Три!
Вам обом кінець!
Стійте й поводьтеся як чоловіки!
Ану йдіть сюди!
Навіщо тобі?
Ідемо чіпляти дівчат.
-Насолоджуйся літом. -Постав на стіл.
-Що це? -Ми на дієті.
-Уся сім'я? -Так, пане!
Ебру!
Вечеря готова!
Де вона?
Не знаю.
-Я пішов. -Чекай. Винеси сміття.
Ти даєш мені всю брудну роботу.
Не скигли.
До першої щоби був удома!
-Скажи це свої доньці. -Скажу.
Додому вертайтеся разом.
-Навіть не повечеряв. -Денізе!
-Я тебе приб'ю, паскуднику!
Ебру!
Мам, цей мудак замкнув мене у ванній.
Я весь час тарабанила у двері, а ви навіть не чули!
-Диньки? -Ні, тату!
Ого, а ти можливості не втрачаєш.
Як це бісить. Чому ми маємо їх чекати?
Вони ніколи не зміняться.
Скажи? Так.
Асли, привіт!
-Хлопці, де ви були? -Ти кудись поспішаєш? Ми вже тут.
-Нарешті. -Де Ебру?
Вгадай.
Ми її чекатимемо вічність.
Я те саме казала про вас, але…
До речі…
Я тут.
Я запізнилася, вибачте.
І все через мого дурнуватого братика.
Денізе? Ти не йдеш?
-Чекаю Ахмета. -Добре.
Супер.
-О першій на пляжі. -Побачимо.
Добре, я не чіпаю.
Денізе, зіграємо в кікер?
Денізе!
-Га? -У кікер, кажу.
Денізе.
Денізе, братчику, є хвилинка?
-Привіт. -А Озгюра куди подів?
Йому подзвонив батько. Він дав це.
Чорт! Хасан бачив пиво?
Не знаю. Ебру не тут?
Буде. Як твої справи?
-Вона сказала, що пішла в аптеку. -У нічну ж аптеку?
-Чекай! Ебру незаймана, Денізе? -Ого!
Що? Вона ж не каже, що йде чпокатися.
Чекай, хай скаже.
-Вона ж тусить із Кааном? -Решате, досить.
Та все добре.
А в чому справа? Йому ж відомо про них.
Ти найкращий.
Ти чудовий.
Молоток. Чесно.
Ось, смачного.
Озгюре, ану стань у свою найбільш незграбну позу.
-Асли, знімай. Давай. -Ось так.
Добре, знімаю.
Ось, мало вийти добре.
Озгюр іде відлити.
-Хто зі мною? -Я.
Дівчата.
Решат?
Це так помітно?
За п'ять кілометрів.
Але він ще не запросив мене.
Чому він має запрошувати? Нова доба,
гряде кінець світу, а ти чекаєш його запрошення.
-Думаю, у вас двох усе гаразд. -Згодна.
А ти з Емре?
Нізащо.
А може…
Може, хто, Пелін?
Ну, той дружок аптекаря?
Бурак на тебе й не гляне.
-Знаю, а як гляне? -Якщо гляне,
навряд чи щось там знайде.
-Ого! -Отак ти не задивляєшся на нього?
А що такого? Усі його знають.
Усі місцеві дівчата.
Ухти, класно. Круто.
Я його не знаю. Це точно.
Та мовчи.
Хочеш, аби тебе звели з розумакою?
Їх цікавлять лише хлопці.
«Чи добре із тим хлопцем, чи буде ота з отим?»
Подружко, та ти забудеш про них через пару місяців.
Може, і не забудуть.
Та ну, Денізе. Що за наївність?
Не знаю, а ти забула би свого першого?
Може, він схоче забути.
До того ж, ці всі історії з незайманістю дратують.
Ну не було в тебе ще цього, то й не було.
Оплески, браво! Що, тобі медаль видати?
І я в це не вірю. Хто б у це повірив?
Кадір.
Що? Відвернися.
Ну, хто б у це повірив?
Кадір Легковір.
А-а-а, зрозуміла. От дурня.
До речі, ні для кого це не перший раз.
Не знаю про Ою, але Пелін уже давно.
Ебру проміняє мене цього літа.
Це очевидно.
Вона зникає щоразу, як когось знаходить.
А ти?
Не дивись. Я ще не закінчила!
Вибач.
У тебе хтось є?
Ні, але я так кажу не через це.
Є люди, які знаходять когось і ті стають їм усім світом.
Я це маю на увазі.
Ой!
Що? Нічого нового я не побачила.
Саме це я і сказав.
-Дякую! -Ого, Асли!
Тусуєшся з дітьми?
Якби так, то першим вибрала б тебе.
Асли б'є і попадає в «дев'ятку»!
Гол!
Отже. Для мене персики номер один,
диня — номер два,
а три — сливи.
О так, сливи!
Я ставлю сливи на третє місце, друзі.
Диня перше, яблука й полуниця — друге.
Асли, пані?
Мій рейтинг простий.
Інжир, інжир, інжир.
Інжир смачний, але…
-На. -Озгюре, досить їх викидати.
Поки існують персики,
навіть їхнє насіння яскраве.
Так, ану дай мені.
Давай.
Бідолашний малий не вміє курити.
І нічого не каже.
Ох і Деніз.
Мені не треба.
-То як, ідемо? -Так, ходімо.
Ебру?
-Ми їй не няньки. -А де вона, взагалі?
Цей може почекати. Що йому ще робити?
Я змерзла. Можна вдягти?
-Ходімо. -Авжеж, одягай.
Денізе?
Дай Ебру. Хай читає, коли сумує без мене.
Добре.
-Але не смій читати, ясно? -Не буду.
Побачимося.
Решате, друзі…
Які плани на завтра?
Збираємося на пляж рано-вранці.
Ідемо рано, так? Щоби подалі від батьків.
І в мене не сімейний настрій.
Добре, я раненько займу вам місця.
Знаєш, що?
Ти — тигр, ти щось неймовірне, ти більше, ніж людина!
-Побачимося на пляжі. -Я той ще звір.
«Як не віддатися почуттям такої ночі?», - сказав один поет.
Денізе, ходімо.
Бураку, побачимось.
Бувай, друже.
Смачного.
Це Асли передала.
Іди.
Хто такий Бурак?
Друг Каана.
А Каан хто?
«Хто Каан?»
Замовкни й ходімо.
Синок?
Мамо?
-Мамо? -Ти червоний як рак.
Ти щось їв?
Котра година?
-Треба намастити йогуртом. -Мам, це не допомагає.
Ну добре.
Тоді, може, допоможе не засинати на сонці?
Так, було б добре. Чекай.
-Мам, не чіпай! -Корай!
Наші шезлонги вільні. Сідай там.
-Хандан, дорогенька. -Привіт, люба.
-Як ти? -Добре, розбираюся з ним.
Ого!
Ти глянь. Боже, що сталося? Ти як буряк.
Ми з Ахметом каталися на велосипедах.
Усе гаразд.
Куди збираєтеся?
На скелі, мамусю.
О, акробатика.
Мам, ти про що?
Ну, це ж схоже на акробатику.
Хіба ні? Чому би тобі не залишитися зі мною?
Усе добре, мамусю.
-Так, звісно. -Бачиш, тому ми туди і йдемо.
Там небезпечно, доню.
Ми не пірнатимемо, мамо.
Пірнати не будемо.
-Не стрибатимемо. Не бійтеся. -Пішли.
Денізе? А ти що робитимеш?
Можеш піти з нами, якщо хочеш.
Не вигадуй.
А що? Хай малий піде з нами.
Потім не відчепимся від нього.
-Учора він чекав і не скаржився. -Де?
Поки я грала в кікер, мам. Пішли вже.
Денізе. Ходімо.
Як я втомилася.
Не дивіться так на мене. Це Асли його покликала.
Що він тобі такого зробив? Облиш його.
Що в тебе вибухнуло на лиці?
Бомба.
Моя сестра жартівниця.
Удома вона така сама.
До речі, якось тато вчив її прасувати…
Денізе, мовчи.
-І вона спалила праску. -Як?
Дурепа прасувала шнур.
Випадково, само собою.
А навіщо батько вчив тебе прасувати?
Просто так. Ми сім'я кравців, тому треба,
щоб один із нас прасував вироби.
Та замовкни!
-Кумедний чувак. -Та не зважай. Він прилипала.
Ох, як важко!
Не скигли, Ою.
Треба було лишитися на пляжі.
Тебе ніхто не тягнув сюди!
Набридла вже.
Чувак, як це ти так засмаг?
Засмагав, але мав піти раніше.
Ого, та ти комік!
Піт уже очі заливає.
Стрибнемо?
Та посидимо. Нащо стрибати?
Боягузка злякалася.
Типу ти пірнатимеш!
Не примушуйте. Хочеш стрибати, стрибай.
Я теж не знаю.
Як ми стрибали того року?
Та ми були обкурені.
Реально високо. Дивись.
-Я ж казала. -Пива?
Я теж хочу.
Міксі. Дай пройду. Міксі.
Слухай, не ламай кайф. Ми стрибаємо, ясно?
Я — ні, полежу собі на сонці.
-Ідіть, я наздожену. -Не вигадуй!
Ми припхалися аж сюди, щоб лежати?
Та ти подивися.
Як назад видиратися?
І не мрій.
-Боїться. -І той рік не пірнала.
Хіба я винна?
Денізе!
Денізе, що ти робиш? Ти здурів?
Що таке? Я стрибнув.
Як ти там?
Добре. Чудово.
-Братчику. -О Боже.
-Піднімайся з правого боку. Давай. -Пливи туди.
-От баламут! -Та він уміє плавати!
Казала йому не йти!
-Денізе! -Мало не впала!
Дуже смішно!
Денізе, обережно!
-Тут гостре каміння. -Добре.
Вони тут!
Міксі, ходімо!
Бажаю тобі щастя, подружко!
-Асли, давай. Ходімо разом. -Я вам не потрібна, люба.
Денізе, тримай.
-Давай, Асли… -Ебру!
-Ходімо! -Поквапся, він же чекає.
Але ж ти це любиш, правда?
Добре.
Господи.
Які ж вони всі дурні.
-Усі підлещуються до тих хлопців. -До кого?
Ну Каана і його дружбана.
-Бурака? -Мабуть. Не знаю, як його звати.
Бурак.
Твоя сестра притягла нас сюди лише заради них.
Знала б, не прийшла.
-Стрибай, давай. -Стрибай!
І чого хлопці так раптом збудилися?
-Стрибай! -Давай!
Сперечалися, а тепер стрибають, як пінгвіни.
І як там водичка?
Хороша.
-Трохи хвиляста. -У морі?
А мокра?
-Асли! -Асли!
-Іди вже сюди! -Іди!
Іди сюди, Асли!
Асли!
Ти подивися на них! Це ж треба.
А ти допався до куріння.
Підеш?
Чого б це я з ними йшла?
Вони залишили нам свої речі.
Свині. Тепер ми маємо тягти все назад.
Віддав сестрі ту записку?
-Так. -От уяви. І це стається після такого.
Не зрозумів.
Ти не читав записки?
Ти ж заборонила.
Треба залишити все тут і хай забирають.
Я їм не віслюк.
Я можу понести.
Денізе, припини. Ти що…
Це треба чимось намастити, інакше шкіра посиніє.
І ти досі сидиш на сонці. Ну молодець.
Господи.
І ти ще хотів далі засмагати.
Ляж.
Треба тебе прикрити.
Ти весь червоний, Денізе.
-А тепер я весь жовтий. -Так.
Ким хочеш стати, коли виростеш?
Для початку, не хочу бути як мій батько.
Не хочу бути виснаженим.
Розумію, а я не хочу бути як моя мама.
Це якою?
Ну…
Не хочу потрапити під вплив якогось мудака.
Не хочу створювати сім'ю, щоби потім її покинути.
Я серйозно.
Чудово. Тобі пасує.
Ага, звісно. Так і є.
Ти боїшся висоти чи стрибка?
І того, і того, значить.
А ти стрибнув без вагань.
Молодець.
Уночі я злякався б.
Це рахується?
От дурник.
Що б ти зробила, якби не боялася?
Тобто?
Пішла би з ними?
Що?
Ходімо. Покажу дещо.
Куди?
Ходімо.
Сюди, давай.
Дивись.
Не може бути.
Ого, як гарно.
«Інжир, інжир, інжир». Так?
A1, B1, B2, B6.
-Залізо, фосфор, хлорид. -О, як корисно.
Ага.
У книжці прочитав.
Біологія, 9 клас.
Та ні, не дев'ятий.
У тебе гарна посмішка.
Червоний буряк з гарною посмішкою.
-Я? -Ти.
Читав в одній книзі про гімнастику для мозку.
-Що ти робиш? -Заплющ очі.
Й уяви, що чистиш інжир.
Заплющуй очі.
-От вигадав. -Заплющ. Зіграємо в цю гру.
Гаразд.
Тепер уяви.
Звідки ти починаєш чистити інжир?
А потім…
Яка частина лишається в руці?
А яку частину знімаєш останньою?
Що ти чуєш?
Не розплющуй очі.
Вкуси.
Як тобі?
Смачно.
Кусай ще.
Вибач.
Чорт, хтось іде.
-Асли, біжи! Хтось іде! -Якого чорта?
Асли, біжи!
Чекай, заспокойся, чувак.
Спокійно, буряк!
Нафіга ми біжимо?
Дуже смішно!
Я вступила в лайно!
Денізе, досить!
Досить! Ніхто не женеться!
Якого чорта ми бігли?
Асли? Де ти була?
Не твоя справа.
Ми ж запрошували вас із нами!
Я не катаюся на цяцьках незнайомців, люба.
Та невже? Тоді ти багато втрачаєш, люба.
Я врятувала тебе від них, це погано?
Ого, дуже тобі дякую. Я йду додому.
Ну добре, добре. Підемо на дискотеку?
О, ти теж підеш?
Міксі, ти перебільшуєш.
Я йду з Денізом.
Його не пустять.
Тоді підемо з ним деінде.
Ох ці твої вибрики. Чекайте, йду.
Чуєш? Нічого не кажи татові, ясно?
Побачимо. Асли! Бувай!
Пане! Добре, пане!
Добре, пане! Гаразд, я вже йду! Дивіться!
Вибачте. Пане, вибачте!
Дрібниці. Той дурень сам напросився.
Вас дарма викликали.
-Приємного вечора. -Щасти.
Друзі, усе гаразд.
Вечірка триває!
Розважайтеся!
Решате, Асли.
У вас є паспорти?
Щось придумаємо.
Твоя дівчина класно танцює.
Дякую.
Денізе, пішли зі мною, будь ласка.
Ходімо.
Вибачте.
-Ти не так зрозуміла! -Що я не зрозуміла?
-Як можна не зрозуміти поцілунок? -Послухай!
Що ти хочеш пояснити?
-Іди цілуй, кого хочеш! Пішов ти! -Прошу, послухай!
Ебру!
-Спокійно. -Козел!
Він поцілував ту дівку в мене на очах!
Що ти в ньому знайшла?
Він не вартий твоїх сліз, Ебру.
Він ще й селюк!
Не перебільшуй!
Я не перебільшую. Ти варта кращого, Ебру.
Усе одно всі вони нікчеми.
Боже! Розумієш, Асли.
Я ж не кажу, що збираюся за нього заміж!
Звісно, ні! Той Бурак, чи як його, ще на весілля прийде.
Бурак?
-Весілля? -Так, мене на ньому не буде.
-Бурак? -Так.
Чекай, поясни, як Бурак опиниться на моєму весіллі.
Невістко!
Підійдіть до вікна!
Невістко!
Чувак!
Невістко!
-Може, подзвони їй? -Вона не виходить.
Невістко!
Невістко! Підійди до вікна!
Чувак…
Привіт.
-Як життя? -У нормі.
-А у вас як справи? -У нас добре.
Чудово. Я повернуся.
-Що ти робиш? -Хочеш побачити, що там, Решате?
Підколов!
Як справи?
Мабуть, у нормі.
Ще болить?
Ну не дуже.
Тобто, звісно, болить, але не дуже.
Денізе, виріши вже.
Болить.
Тоді йди сюди.
Привіт.
Ми знайомі?
Асли, так? Я Бурак.
Ми знайомі з цим чуваком.
До речі, ви чудова пара.
Це Деніз. Він мені як брат.
Просто кажу. Подумайте.
Забирай, якщо запав на нього.
Добре. Скільки?
-Ну, він дорогий. -Асли!
Що? Жартую.
Денізе, ти куди?
-До Ебру та інших. -Вона скоро буде. Стій.
-Ти брат Ебру? -На жаль, так.
Отже, ми сусіди.
Але ми тебе ніколи не бачили.
Ніколи?
Будинок стоїть, але я там рідко буваю.
Як я там, зразу скаржиться керівник.
Тобто мій тато.
Що, правда? Керівник — це твій тато?
Не знаю. Можливо.
Тому краще стережися!
Ну ми нічого такого не робимо. Просто розважаємося.
-І тебе запрошую, сусідко. -Дякую.
То скільки заплатити?
Ти завжди намагаєшся все купити?
Якщо продаєш, то так.
Продає.
Бурак також тут.
Гомоню з твоїм братиком.
-А де твій дружок-козел? -Ти читала його лист?
Та пішов він.
Асли, я купатись.
Друже, як звуть типа, що з Ебру?
-Озгюр. -Озгюр.
Озгюре, зіграємо у волейбол?
Давайте, хлопці.
Ось так!
Молодець!
Сюди, подавай на мене.
Давай!
Денізе! Лишайся позаду.
Емре! Решат!
Ви нездари. Нездари!
Давай!
Ну що ж таке!
Зосередьтеся!
Асли.
Бувайте, друзі.
Що таке?
Ті чуваки мене бісять.
Ми грали не на рівних.
-Ебру, чекай. -У нашій команді був Деніз.
-Чекай. Послухай. -Я забив одне очко, однак…
Так. Наша команда була слабка.
Що це, братан?
-Врятуй сестру, Супермене. -Ну, Гі-Мен, ти — сила.
-Добре. -Іди і вмаж йому.
-Ну! Поклич його. -Розмаж йому пику!
-Знаєш, що? -Ні.
Якщо не вийде, то ми поряд, давай.
Це була не зрада.
Вирішив, що силач, бо виріс? Іди!
Досить.
-Відпусти його. -Не піду.
Давай, пішли.
-Ні, не треба. Іди сюди. -Ні, хай іде.
Не виривай руку. Іди й розберися з ним.
Ебру, прошу тебе.
Чувак, ти завжди будеш нікчемою, чуєш?
Денізе? Якого чорта?
Мучите малого?
-Що, у біса, ви робите? -То був жарт.
Це, по-вашому, жарт?
-Ну, не плач. Та пофіг. -Та пішли ви!
Денізе.
-Я їм всипала по повній і ще всиплю. -Іди.
Любий, не засмучуйся. Прошу.
Денізе?
-Іди, прошу. -Що сталось?
-Нічого, Асли. -Що, у чорта, сталося?
Синку?
Не хочеш поїсти?
Знаєш, що,
ви маєте вибачитися перед Денізом.
Ми нічого не зробили.
-Точно? -Так.
Подумай ще.
Іди, не знаю, куди.
Емре, якого чорта?
Ой, вибач.
Як справи? Що це?
Нічого.
Ти ж не повівся на тих придурків?
Це лише купка мудаків. Серйозно.
Окей.
Це перша.
-Поклади сюди, бам, це моя. -Так, так, так.
Братан, послухай.
-Приходь сьогодні в «Кіраз». -«Кіраз»?
Жива музика і все таке.
-Може, прийду. -Я чекатиму.
Бураку, закінчимо вже цю гру.
Так, біжу.
Отже, ти хочеш програти подвійну суму.
-Хочеш, аби я… Чорт! -О Боже!
-Не говориш із нами, братчику? -Ні.
-Дуєшся на нас? -Звісно, ні.
А де Ебру, Денізе?
Здається, у неї були якісь справи з мамою.
Уся сім'я на нас дується.
Асли, твої речі тут. Ми пішли.
Добре!
Хочеш піти сьогодні в «Кіраз»?
«Кіраз»? Добре.
Можемо сходити.
Може, тобі краще зняти сорочку?
Я пішов.
Винеси сміття, синку.
Я кажу, що пішов, а ти мені про сміття.
Нехай Ебру винесе.
Чому? Хіба вона не йде з тобою?
Куди зібрався, красунчику?
-Тусуватися з Ахметом і хлопцями. -Це добре. Краще тобі знати своє місце.
До першої бути вдома!
Мам, він облився татовим одеколоном.
-Серйозно? -Мабуть, всю пляшку на себе вилив.
-Денізе! -Привіт.
-Як справи? -Добре.
Ти сам?
Ну, я…
Ти ж знаєш Ебру.
-Вона запізнюється… -Так.
Як завжди.
Зайдемо, а вони приєднаються.
Ходімо.
Сусідко!
-Бурак? -Підходьте!
Сідайте. Як життя?
-Добре. -Добре.
Що вам налити?
-Пиво. -Не пиво.
У мене є дещо краще. Я приготую.
-Згода. -Це заклад друга.
Я іноді тут зависаю.
Бураку, тепер ти.
Твої порочні очі, мабуть,
Зі світу білого мене зведуть.
І що б ти не робила, люба.
Завжди грішником я буду.
Твої порочні очі, мабуть,
Зі світу білого мене зведуть.
І що б ти не робила, люба.
Завжди грішником я буду.
-Як справи, братан? -У нормі.
У мене теж, дякую.
Є розмова.
Я не знаю, де Ебру.
Не до неї, братан, до тебе. Нам треба поговорити.
Давай, пий.
Ебру не хоче мене слухати.
Каже, я їй зрадив і крапка.
А ти зрадив?
Ну тобто…
трохи.
Нічого серйозного.
Чому жінки такі?
Ти взагалі розумієш їх?
Вони дуже складні.
-Так. -Скажи?
Ебру твоя сестра, так? Але…
-Ебру складна. -Ага.
-Ебру складна. -Чувак, так і є.
Чуєш, я тебе вважаю своїм братом.
То допоможи мені. Ну?
Ну, брате.
Денізе.
Підемо вже?
Озгюр і решта реально нас підставили.
Та забудь про них. Якби хотіли, то прийшли б.
Так! Ми радіємо тому, що маємо.
Але, на жаль, бракує Ебру.
-Ти поміркував над нашою ситуацією? -Якою ще ситуацією?
-Ну, він хоче помиритися з Ебру. -І що?
Ну, зроби братові послугу!
Хм. Дай мені.
Ти повівся з нею як останній мудак.
Просто жахливо.
-Як пообіцяєш добре поводитися, може… -Слово честі!
-Спокійно, друзяко. -Трохи розійшовся.
Ну добре,
може, є інший вихід.
І, може, це смерть?
Мені вже нічого від вас не треба.
-Я нікого не запрошував. -Що?
Я сказав про сьогодні лише тобі.
По-твоєму, тут готель, Денізе?
Про що думаєш?
Ні про що.
Це неможливо. Світовий рекорд — три секунди.
Який рекорд?
Рекорд відсутності думок.
Навряд чи вони всі самки.
-Гляну ще раз. -Давай.
Виходить, він ще і пірнає.
Яка показуха.
Я на таке не ведуся.
І правильно.
Ні, я хочу від нього лише…
Лише що?
А що ти хочеш почути?
Як можна причарувати тебе?
Спокусник!
«Кого причаровуватимемо, хлопче?»
«Причарувати», — каже!
-Що тут? -Хто причаровує кого?
Нічого. Повітря, вода, земля.
-Вогонь. Не забудь про вогонь. -Вогонь.
Це живить твій вогонь.
Вогонь кохання. Афродизіаки.
Залиш трохи нам.
-Смачно, правда? -Угу.
-Сподобалося? -Смачні.
Тихше, ковбойко.
Чому? Може, ти мене зловиш.
А може, і ні.
Тобі ж гірше буде.
Добре, що є рукавички.
Інакше покололи б собі руки.
Може, покличемо Ебру та інших?
Та вони знову сваряться. Не хочу це слухати.
Вона набридатиме мені.
«Чому не покликав?»
«Чому залишив мене там?»
Треба було думати, коли залишав свою сестру там.
Добре, тоді поїхали.
Давай.
Гаразд, Дасті.
Ебру?
Каане, не треба.
Чорт забирай!
Отже, вони помирилися.
-Ось. -Друзі, це ж не кінець світу.
Для мене — так.
Не вступлю — мені кінець.
Асли, краще мовчи. Ти, мабуть, точно вступиш.
Хіба вони не посварилися?
Ми їх помирили. На жаль.
Справді?
Думаю, ви всі вступите.
Асли — точно, а от я — навряд.
Скільки тобі ще?
-Ще два роки. -Ого. Поговоримо через три роки.
Може, я й не піду в універ. Навіщо?
А що робитимеш?
Ми вчилися багато років.
-А після школи дають роботу? -Так, та хто таку захоче?
А універ гарантує роботу?
Гроші, братчику, гроші.
То йдіть в універ, а я вирішу потім.
-От Всезнайко. -Точно.
-Дати б йому прочухана. -Ви вже спробували.
Денізе.
Асли, твій любий іде.
Озгюре! Припини!
Якого чорта?
-Це смішно? -Так.
Чого регочете?
Я пригощаю.
-Серйозно? -У мене ще є.
-Дякую. -Дякую тобі. Дякую.
Асли, ми йдемо.
-Ми пішли. Бувай! -Бувай!
-До зустрічі. -Давай.
-Па-па. -Бувай.
Уже майже перша. Може, і нам пора?
Ні, думаю, не варто лишати Ебру саму.
Ходи.
Тримайте!
Денізе?
А можна мені кави?
-Кави? -Так.
Скажімо не «кави», а «ти п'яна»
Добре.
Добре, давай спробуємо.
Я погано це вмію.
Ставати тут.
Секунду, дай я підзаряджусь.
-Тримай. -Це тобі.
-Я візьму червоні. -Червоні?
Так.
Дуже непогано.
Просто пощастило.
От чорт.
З дівчиною, яку зустрів тиждень тому.
Не може бути.
Прийшли. Можеш потримати?
Авжеж.
-Дякую за вечір. -Прошу.
Ну все.
-Бувай. -Бувай.
Друже?
Хочеш потусити в мене?
Пішли.
Хочеш нас убити?
А може, навпаки, друзяко.
Житимеш довше.
Необмежено. Нескінченно.
До самого фіналу.
Наприклад, мої батьки збудували цей дім,
але живу тут я.
Змирися, «завтра» може не бути.
Завтра ти можеш померти.
Якщо я помру,
Ебру точно не засмутиться.
Вона засмутиться.
Поплаче кілька днів, а тоді житиме собі, життя триває.
Час стирає пам'ять.
Денізе.
А що у вас із Асли?
Вона з тебе очей не спускає.
Наче ти її сумочка.
Між вами ж є якісь танці-шманці, так?
Маєш на увазі сьогодні?
Ні, сьогодні було щоби позлити хлопців.
Там було якесь парі.
Це Асли тобі сказала?
Асли гарна дівчина.
Вона гарна.
Асли гарна.
А ти?
Я теж гарний.
Бачиш?
То ви цілувалися.
Ну не по-справжньому, але я її поцілував.
Ми могли б цілуватися…
і могли б навіть піти далі.
Твоя сестра зайшла далеко.
То ви зараз пара?
Денізе, ти надто серйозно це сприймаєш.
Тобто не знаю.
Забудь.
Ну от.
Я жартую. Іди. Тримай.
Викинь це з голови. Це неважливо.
Обережніше, чувак!
Я викину з голови, бо вже втратив голову.
Це рахується?
Авжеж, рахується!
Ми тут місця собі не знаходили!
Не знали, куди ти подівся!
«Чи ти живий, чи мертвий, де ти?»
-Боже, ти хоч слухаєш мене? -Слухаю, мам.
Мурате, може, ти щось скажеш?
Що я, по-твоєму, маю сказати. Це смішно.
-Це діти. Ми теж так робили. -Ти й досі робиш.
Що саме?
Являєшся додому вранці. Це він у тебе навчився.
Краще б вони залишалися, де були.
Хай би залишалися там!
Як справи, Денізе?
Як завжди.
Що таке?
У нормі. Як справи?
Нічого.
Щось не так?
Ні. Замовив собі їжі.
А в мене спитаєш?
Що?
«Їсти хочеш? Замовити тобі щось?» і таке інше.
«Їсти хочеш? Замовити тобі щось? і таке інше».
Як смачно.
Знаменитий огидний бургер Бекіра.
Смачного.
Що думаєш про те, що сталося вчора?
А ти що про це думаєш?
Ну.
Це було інакше.
Привітики.
-Вітаю. -Привіт.
-Айран? -Аж ніяк.
Мій рецепт.
Ну вибач.
Що це?
Алкогольний захист від хлорованої води.
Тоді, Бураку, не треба було приходити в басейн.
Тебе ж ніхто не примушував.
Тебе примушували?
Ні.
Приносиш дари, а тебе сварять.
Я запропонував зустрітися на пляжі…
Взяти човна.
Але вона захотіла біля басейну.
Навіщо здався басейн,
коли є море, от скажи?
Бачу, тебе сушить.
Підійду до подруги.
Як справи, Пинар?
У нормі.
Які плани на вечір?
Іду в гості з батьками.
А завтра?
Екзамени старшого брата. Ну, святкування.
-Святкування. -Так.
А ти?
Не прийдеш?
Ну… Ми з Озгюром не дуже ладнаємо.
Але я прийду. Побачимо.
Що ти хотів мені сказати?
Я…
Хотів запросити тебе на побачення.
Ну це, сходимо? Ти згодна?
Авжеж.
Добре. Тоді побачимося.
Бувай.
Ахмете! Нащо ти це робиш?
Друже! Ходи, твій бургер принесли.
Я замовив ще один. Бери, друже.
Ти забагато їси, Денізе.
Дивися, не стань знову товстуном.
То куди підемо ввечері?
Ввечері я вдома. А завтра розгуляємось.
А чому не сьогодні?
Завтра рано ми з татом у місто.
Їдьмо туди сьогодні.
Припини, Бураку.
Результати екзамену.
А, точно.
То які плани на завтра?
Про що ми говорили?
Ми ж домовилися святкувати всі разом.
Хіба?
Скажи, Денізе!
Ну, у нас типу сімейна вечеря.
Яка сімейна вечеря? Ебру там не буде.
-Чому це? -Вона знову нас проміняла.
Їде на Кос з Кааном.
На Кос?
-Мама нізащо не дозволить. -А якщо Ебру вступить?
Не вступить.
У неї непрестижні універи. Вступить.
То це про Кос Каан весь час торочив.
Ого, братан заслужив оплески.
Розумний хід.
Денізе, хочеш із нами? Там будуть усі… Денізе?
Я з тобою говорю.
Приходь теж. Там будуть усі.
Я подумаю.
Добре.
Подумай.
Ого. Скільки мух налетіло.
Чай охолов.
Ну що там?
Га?
Ебру? Не здала?
Усе добре, доню. Спробуєш наступного року.
Я вступила на «Управління бізнесом». Попалися!
Донечко!
Дорогенька! Молодець!
Я знала!
Що робитимеш?
Не знаю. Може, подамся на Кос.
А звідки ти…
От дурень!
Не рухай ногою.
Ти можеш сказати мамі:
«Тут уже нема, де цілуватися, тож ми їдемо туди».
Цить. Не будь мудаком.
Боже, як ти виріс.
Уже дорослий.
Тато забронював ресторан на вечір.
Тому нікуди не тікайте.
-Що? -Нічого.
Мам, ми зайняті ввечері.
Домовилися з друзями.
Ну й нічого. Підете після вечері.
Ми з ними повечеряємо.
-Але ж не щодня вся сім'я… -Мам, не гарно так вчиняти з іншими.
Вони нас запросили. І ми пообіцяли.
Негарно, якщо ми не прийдемо.
Добре, нехай. Скажи татові.
Добре.
І ми будемо пізно.
Так, не нахабній.
-Будь ласка. -О Боже, ти…
Ти мій лев. Ти мій тигр. Ти цар серед братів!
Ох!
Чуєш, а що ти думаєш про Асли?
А що?
Я ходила до неї, але вона не відчинила.
Вона обрала тільки один універ. Мабуть, вона спустошена.
Дякую, що прийшов, Денізе.
Ти не підеш на велике святкування?
Та ні.
Хочеш зайнятися чимось іншим?
Порізати собі вени?
Ні, ну не знаю.
Хочеш піти кудись?
Так, давай.
Сходимо кудись.
І давай більше нікого не кликати.
-Лише ми. -Так.
Ходімо.
Цей дім гнітить.
Денізе?
Ти куди?
Мама дещо попросила, тому я…
-Ти не прийдеш? -Прийде.
Так, так. Цей, тобто, ми прийдемо з Ебру.
Довго ж ти її чекатимеш.
Ти не привітаєш мене?
-Вітаю. Медичний, так? -Дякую, братан.
-Бувай. -Бувай.
Бувай.
Денізе, що таке? Сідай.
Привіт.
Можна спитати, куди ми їдемо?
Віднині я не хочу знати, куди прямую.
-Отже, ти махнула рукою. -Угу.
Ви слухаєте Радіо Рекс, 103,2 ФМ. З вами Меліх Аладжа.
А тепер заявки від наших слухачів.
Мій юний друг із Бодрума, Бурак Гюмюш,
просив пісню для Асли Ілхан.
Привіт, Асли. Сподіваюся, ти нас слухаєш.
«Кір Зінджірлєріні» від Таркана.
Для всіх, хто не спить, і для Асли, що зараз у Бодрумі, від Бурака.
Таркан, «Кір Зінджірлєріні».
Може, варто пригальмувати?
Ми зробимо дещо інше.
Мить тиші.
-Бураку, що ти робиш? -Бураку!
Бураку!
Що ти робиш? Хочу бачити, куди ми їдемо.
Лише одну хвилину.
Бураку, припини.
Бураку, обережно!
Ну все, спокійно. Траса скінчилася.
-Минула хвилина й кінець. -Кінець чого?
Ну, заспокойся. Усе гаразд.
Гарно, правда?
Бачите, це сюди ми їхали.
Фари були несправні.
Мама знову діставала тата, щоби він нарешті їх полагодив.
Не знаю, чи тато шукав нові, чи не зміг знайти,
чи просто лінувався.
Так, та аварія.
Це сталося дорогою сюди.
Ну та,
про яку ви думаєте, але не наважуєтеся спитати.
Це нічого.
Це нормально.
Але ж ви просто хочете спитати, як померли мої батьки.
Та ви не можете спитати, «як померли мої батьки»,
Ви збиралися спитати, «як я їх втратив», так?
Але це неправильно.
Втратити можна ключі.
Але їх потім можна знайти.
Але не можна «знайти» людей.
Люди вмирають.
Розумієте?
Мої мама й тато померли.
Їх більше немає.
«Що б ти зробила, якби не боялася?»
Так?
Давай, Асли! Іди сюди!
Іди сюди, ну!
Яка холодна!
Думала, ти боїшся? Що змінилося?
Випий ще цього.
Ні, я вже майже п'яна.
І що? Так краще.
Ну добре, давай. Та ну!
Дай.
-Точно? -Давай.
Дай мені.
Денізе? Ти куди?
Нікуди. Просто збираю оце, для вогню.
Добре.
Чувак, якого хріна?
Це вже занадто!
Не знаю, що ще мені зробити! Що вам потрібно?
Як мені це витримувати? Скільки ще?
Ви хоч іноді думаєте про матір? Скільки це буде повторюватися?
Ким із вас мені займатися? Я у відчаї.
Я примушувала тебе жити в цьому домі?
Добре.
Геть. Іди з цього дому!
Тебе теж не хочу бачити! Ідіть і я буду вільна.
Колись я теж хотів подорослішати.
Тоді, якийсь час тому…
я хотів, щоб усе скінчилося.
Я сказав «досить», розумієте?
Та коли народилися ви…
щось змінилося.
Час змінився.
Дорослішання теж.
Чи було це болісним? Так, було.
Ти страждаєш. Втрачаєш близьких.
Але завжди є нові відкриття!
Я нічого не тямлю в риболовлі.
Так.
Але це неважливо.
Тут я можу побути із собою.
Я пливу сюди.
Прислухаюся до внутрішнього голосу.
Уважно слухаю.
Намагаюсь почути його.
Як я почуваюся?
Що мені болить? Або радує?
Що сталося сьогодні?
А що сталося вчора, розумієте?
Але ми не зважаємо на такі речі.
Ми не звертаємо уваги, але наше тіло промовляє.
Тіло нам говорить.
Якщо вмієш слухати, тіло говорить з тобою.
Ти почуваєшся краще.
Як сказати. Краще дбаєш про себе.
Краще себе розумієш.
І цьому немає кінця.
Справді.
Кінця цьому немає.
Як справи?
У нормі. А в тебе?
Нічого. Добре.
Хочеш пивка?
Ти знаєш, чому цикади сюркочуть?
Ні, але це реально дратує.
Слухай, вони дуже дивні.
Вони сидять під землею 17 років.
В останній місяць вилазять паруватися.
Ніфіга собі! А потім?
Що спарувалися, мовкнуть і гинуть.
-Дивно, скажи? -А інші що?
Так, оце все вони.
Це їхні останні звуки, у вересні жодної не буде.
Чому ти мені це раніше не розказав?
Класна шняга.
Джане, чому цикади сюркочуть?
Ага, хочу почути це і від тебе.
Чувак, оцей лише про них і торочить.
О, це наш зівзів.
Що таке «зівзів»?
Підемо в «Адоніс»? На ту штуку кінця літа?
Ходімо, хлопці.
Побачимо.
А як ці вогні не заважають літакам?
Що значить, нас не пустять?
Цей добре виглядає, а ми? Лиш гляньте на нас!
О Боже.
-Ми з тобою. -Почекаєте, раптом я не зайду.
Тебе точно не пустять. Чому ти тут?
Тебе все одно не пустять.
Оце ми психи. На парковці!
Пинар, можеш хоч іноді не скиглити.
Бла-бла. Наливай.
Які ми невдахи.
Чому це? Вони ж одне одного не чують там.
Ми собі говоримо, он «Адоніс»,
зівзіви світяться. Чудово.
Ахмете, ти просто мудак!
Вип'ємо і вже не буде невдах.
Давай. Вип'ємо.
Давай. Отак, чувак.
-Горить! -Пече!
-Не зупиняйся, Пинар! -Добре.
Трошки.
Думала, ти знову обманеш і не прийдеш.
Вибач за це.
Прошу пробачення.
-Мир? -Друзі, пінна вечірка почалася.
А це звідки тут?
Денізе, пий до дна. До дна! Ми не гірші за них.
-Правильно! -Навіть кращі.
Шикарне місце.
-Горить! Пече! -Пече!
Чувак, це вже занадто.
Цікаво, хто придумав пінні вечірки?
Братан, тепер розбагатіємо. Продаж мила.
Бульбашки Мехмета.
Ого! Забули вимкнути пральну машину!
Діджею! Піддай звуку!
Діджею!
Привіт.
Чого ви тут? Ходімо всередину.
Нам і тут добре.
Ми ще повернемося наступного року. Чудова атмосфера.
Ні. Я вже достатньо випила. Не треба.
Добре. То я побачила вас і вирішила привітатися.
Бачу, вам добре. Дуже добре.
Не треба йти всередину.
Мехмете, чувак. Бас!
Мехмете, чувак. Він зупинив.
Що ти робиш?
Що ти взагалі робиш?
Ми цілуємося, взагалі.
Цілуєтеся.
У нього є дівчина.
А в неї є хлопець і що?
Як чудово! І як тобі?
Подобається?
-Денізе, не лізь. -Руки!
Ну все. Чого ти.
«Чого я» що?
Не роби з мухи слона. Ми просто цілуємося. Ось!
Якого хріна ти робиш?
-Денізе, заспокойся. -Що ти робиш?
-Якого хріна ти це робиш? -Денізе, що ти робиш?
Мудило! Якого хріна ти робиш?
Як ти? Що сталося?
-Все добре. -Що сталося?
Оце добре? Деніз у порядку?
Зараз, на жаль, ми не можемо відповісти…
Автовідповідач.
Я не вмію говорити з машиною.
Подзвони їм пізніше.
Страус-бігун. Три літери.
Довгі канікули завершились, еге?
Ні, тату! У нас ще є два дні.
Ти запізнилася.
Але
я прийшов трохи раніше.
-Мабуть. -Мабуть.
Ти жартуєш.
Ха-ха, дуже смішно.
Не жартую.
Я просто не хочу забути.
Забути що?
Клади сюди.
-Ходімо, Ебру. -Я тут.
Це від Асли.
В Асли тепер є…
мобільний.
Й оскільки ми вчитимемося в універі,
мені теж треба буде.
Побачимо, чи треба мені, а тоді твій обміркуємо.
-Готові? -Готові.
Поїхали.
Уперед.
Алло.
Алло?
Переклад субтитрів: Ганна Кирієнко
Озгюр Башаран 1983–