Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
S LÁSKYPLNOU VZPOMÍNKOU NA ÖZGÜRA BAŞARANA…
REKREAČNÍ DOMY ORTAKÖY
Denizi?
- Máš to? - Jo, mám.
Zlato, vezmi ty věci v kufru.
- Vítejte, madam. - Děkuji. Zdravím.
Je tu Aslı! Hned se vrátím!
Denizi.
Ahoj! Kdy jsi přijela?
- Brácho! - Hej!
Nemůžeš sem jen tak vtrhnout!
To už jsem viděla. Měnila jsem ti plínky.
Jo? Ale změnilo se to. Chceš to vidět?
Denizi, zbláznil ses? Co děláš?
Hej! Kam jdeš? Balkon.
- Ty to ukliď, já musím plavat. - Trénuješ snad na olympiádu?
Slečno Aslı.
Ahoj, jaká „slečno“? Tys ale vyrostl!
No tohle! Rostou ti vousy.
I ta dětská líčka jsou pryč.
Jak je teď budeme štípat?
Vypadáš dobře. Fakt super.
Servus.
„Servus“?
S tebou bude práce.
- Mámo Handan! - No páni!
Vítejte!
Moc jste mi chyběla.
Ty mně taky.
Musela jsem přijít já, jinak bych se vás asi nedočkala.
- To jsi hodná. Jsi pěkně opálená. - Zatímco jsem čekala…
Mám hotovo, už jdu.
Ty jsi ještě tady?
Máme hosta, nemůžu pozdravit?
Jo, už se stalo, tak zmiz.
- Tak povídej, co ta zkouška? - No, uvidíme.
Lednička je prázdná.
Chtěl jsem vodu.
Ale opravdu, jak to šlo?
Dobře, nebojte.
- Do první stovky se dostanu. - Jo?
Uvidíme.
Máš to zmáknutý, ne?
Pane Murate! Vítejte!
To je harant, prej že „pane“.
Už jsem myslela, že nepřijedete.
Čekali jsme, až Deniz dodělá zkoušky.
Angličtinu.
Na tom nesejde.
Jasně. To umí nejlíp, že?
Kašlat na zkoušky a na známky.
Je to jen jazyk. Ten se nakonec naučíš.
A jak se má Zeynel?
Táta se má dobře. S mámou moc nemluvíme.
- Někdy se stav, povykládáme si. - Dobře.
Co máme dělat s Denizem?
Je tak pohodovej, zhubl, vyrostl.
Pamatuješ, jak se nemohl ani rozběhnout?
Byl jak Pacman.
Zdá se to jako včera.
Jaká odhodlanost.
- Vyrostl. - Dobře pro něj.
- Řekni tátovi, ať přijde. Budu grilovat. - Dobře.
Hej, tys zhubl!
Jak je?
Standardně. A ty?
V pohodě.
Super.
Hele, tu kšiltovku mi vrátíš. Dost mě stála.
To je Deniz?
Ani se neptej. Plave jak profík.
Denizi? Co se ti stalo?
Stal se plavcem.
Hej, už jsi to dělal? Jo?
Ne!
Ty?
No jasně.
Hladký a bodavý.
Hej, ptala se po tobě Pınar.
Má šmrnc jak ten zpěvák Serdar Ortaç, že?
Jo, Serdar Ortaç jako zlatá rybka.
Dej mu oranžovou bundu a budou jako z jedné matky.
- Na pódiu bys válel. - Rybka Serdar.
Moc vám to kecá.
Jde to dobře, kámo?
- Yes. - Wow.
Máš výbornou angličtinu.
To říkám i učitelce.
Ale…
Tak co plánuješ?
- Plány na co? - No, na léto.
Plavání, nejspíš.
- Jo, to říkala tvoje sestra. - Tak tomu nevěř.
Jaké máš plány ty?
Samý nudný věci… bazén, ty nechutný hamburgery od Bekira
a ty blázny s Özgürem. To samé jako každé léto.
Možná to tentokrát bude jiné.
A proč? Protože jsi vyšší?
Denizi, naučil ses plavat?
- Přestaňte, vždyť toho kluka utopíte! - Kluka? Je vyšší než já!
- Moc vtipný! - Raz…
- Přestaňte! - Dva…
-Pusťte mě… - Tři!
Já vás zamorduju!
Jestli jste chlapi, tak neutíkejte!
Pojďte sem!
Na co to je?
Budeme balit holky.
- Léto ti prospěje. - Dej to na stůl.
- Co to je? - Máme dietu.
- Celá rodina? - Ano, pane!
Ebru!
Večeře je na stole!
Kde je?
Nevím.
- Jdu ven. - Počkej. Vynes odpadky.
- Mami, všechno tu dělám jen já. - Přestaň fňukat.
V jednu budete zpátky, ano?
- To řekni své dceři. - Řeknu, ale vraťte se domů spolu.
- Ani jsi nevečeřel. - Denizi!
Já tě zabiju, ty parchante!
Ebru!
Ten blbec mě zamkl v koupelně.
Bouchám na dveře celou věčnost, a nikdo neslyší!
- Meloun? - Nechci, tati!
Páni, ty jsi oportunista.
To nesnáším. Proč na ně musíme čekat?
Nikdy se nezmění.
Že? Jo.
Aslı, hej!
- Kde jste? - Jsi nedonošená? Tady jsme.
- Bohudík. - A Ebru?
Hádej.
To budou hodiny, než dorazí.
To samé jsem řekla o tobě…
My o vlku…
Jsem tady.
Jdu pozdě, sorry.
To kvůli mému debilnímu bráchovi.
Denizi? Nejdeš?
- Čekám na Ahmeta. - Dobře.
Bezva.
- V jednu na pláži. - Uvidíme.
Dobře, nesahám na to.
Denizi, dáme stolní fotbal?
Denizi!
- Co? - Stolní fotbal.
Denizi.
Denizi, kámo, na minutku?
- Ahoj. - Kde je Özgür?
- Myslím, že mu volal otec. Dal mi tohle. - Do háje! Viděl Hasan ta piva?
To nevím. Ebru tu není?
Ona přijde. Jak se máš?
- Říkala, že jde do lékárny. - Do noční lékárny?
- Počkej! Ebru je panna, Denizi? - Páni!
- Co? To nemůže říct, že jde sexovat? - Ať to řekne on.
- Je s tím Kaanem, ne? - Reşate, přestaň.
To nic.
Co jako? Však o nich ví, ne?
Ty jsi nejlepší.
Jsi skvělej.
Můj kámoš. Fakt.
Tady máš.
Özgüre, zapózuj mi trochu.
- Tak foť, Aslı. Dělej. - To je ono.
Dobře, fotím.
Tahle je dobrá.
Özgür musí na malou.
- Kdo jde se mnou? - Já.
Holky.
Reşat?
Je to tak znát?
- Z pěti kilometrů. - Ale ještě mě nepozval na rande.
Proč tě musí zvát on? Nové tisíciletí, blíží se konec světa, a ty čekáš na něj.
- Bude to v pohodě. - Máš pravdu.
A ty s Emrem?
Ani náhodou.
A možná…
Možná kdo, Pelin?
Ten lékárníkův kámoš?
Burak si tě ani nevšiml.
- Ale co když si všimne? - I kdyby, tak stejně nic nenajde.
- Páni! - Ty se po něm snad nedíváš?
Co je na tom špatného? Zná ho každý. Všechny holky tady kolem.
Pěkný. Super.
Já ho teda neznám.
Nekecej.
Máme ti s ním domluvit rande?
Jde jim jen o kluky.
„Hodí se k ní? Vyspí se s ním?“
A za dva měsíce na ně zapomenou.
- Třeba na sebe nezapomenou. - No tak, Denizi. Jsi snad naivní?
Nevím, ty bys zapomněla na svoje poprvé?
Možná by chtěly zapomenout.
Celá ta věc s panenstvím je fakt otravná.
Když jsi to ještě nedělal, tak jsi to nedělal.
Hurá, bravo! Chceš medaili, nebo co?
A tomu nevěřím. Kdo by tomu uvěřil?
Pan Důvěřivý.
Co? Otoč se.
Říkáš: „Kdo by tomu uvěřil?“
Pan Důvěřivý.
Jo, aha. To je stupidní.
A mimochodem, pro nikoho to není poprvé.
Nevím jak Oya, ale pro Pelin už je to celá věčnost.
Ebru se na mě letos vykašle.
To už je vidět.
Jakmile si Ebru někoho najde, zmizí.
A co ty?
Nedívej se, nejsem hotová!
Promiň.
Chodíš s někým?
Ne, ale kvůli tomu takhle nemluvím.
Znáš tyhle lidi, jakmile si někoho najdou, stanou se pro ně vším. O tom mluvím.
Nemáš tam nic, co jsem ještě neviděla.
Přesně to jsem řekl.
- Díky. - Teda, Aslı! Potloukáš se s chlapečky?
To bych se musela potloukat s tebou.
Aslı střílí a míč přistává v horním rohu! Gól!
Tak jo, na prvním místě mám broskve, na druhém melouny a na třetím švestky.
Jo, švestky!
Já bych chtěla dát švestky na třetí místo.
Na prvním melouny a na druhém jablka a jahody.
Madam Aslı?
U mě je to jasné.
Fíky, fíky, fíky.
Fíky jsou dobrý, ale…
- Na. - Özgüre, přestaň to házet.
U broskví…
je senzační i semínko.
Dej mi to.
Dej to sem.
Neumí kouřit, chudák.
A ani nic neříká.
Ach, Denizi.
Ne, už nechci.
- Tak jdeme? - Jo, máš pravdu.
A Ebru?
- Nejsme její opatrovníci. - Kde vůbec je?
- Tenhle tu může počkat. - Aslı, je mi zima. Obleču si tohle.
- Tak jdeme. - Jo, obleč se.
Denizi?
Dáš to Ebru? Ať si to přečte, až jí budu chybět.
- Ale ty to nečti. - Dobře.
Tak zatím.
Reşate, lidi…
Co máš zítra v plánu?
Chceme jít brzy ráno na pláž.
- Hned ráno? Ale ne moc blízko rodičům. - Jo, nemám náladu na rodiny.
Dobře, chytnu vám ráno místo.
Víš ty co?
Ty jsi tygr. Ty jsi víc než člověk!
- Tak zatím. - Jsem šelma.
Jak říká básník: „Kdo by se za takovéto noci nenechal unést.“
Denizi, tak pojď!
Buraku, tak čau!
Měj se, brácho.
Dej si.
To je od Aslı.
Běž.
Kdo je Burak?
Kaanův kamarád.
Kdo je Kaan?
„Kdo je Kaan?“
Nemluv a pojď.
Synáčku?
Mami?
- Mami? - Vypadáš jako humr.
Už jsi něco jedl?
Kolik je hodin?
- Měli bychom na to dát jogurt. - To nepomůže.
Jak myslíš.
Třeba by pomohlo neusnout na sluníčku, co?
Jo, to by bylo super.
- Mami, nesahej na to! - Koray!
Máme tam lehátka, zaberte je.
- Handan, drahá! - Ahoj, zlato.
- Jak se máte? - Dobře. Něco tady řešíme.
Páni!
Ty vypadáš! Co se ti stalo, červená řepo?
S Ahmetem jsme byli na kolech.
To nic.
Kam jdete?
Na skály, mami.
Aha, akrobacie.
O čem to mluvíš, mami?
No, je to jako akrobacie.
Co by se ti stalo, kdybys zůstala tady se mnou?
To je dobrý, mami.
- Jo, to je. - Proto tam jdeme.
To místo není bezpečné.
Nebudeme se potápět.
Nebudeme.
- Nebudeme skákat. Nebojte. - Tak jdeme.
Denizi? Co budeš dělat?
Pojď s námi, jestli chceš.
Neblázni.
Co? Však ho nech jít s námi.
Pak už se ho nezbavíme.
- Včera čekal, aniž by si stěžoval. - Kde?
Když jsem hrála stolní fotbal, mami. Tak pojď.
Denizi. Pojď s námi.
Jsem vyčerpaná.
Na mě se nedívejte. To Aslı ho pozvala.
Co ti udělal? Nech ho být.
Co ti vybuchlo na tváři?
Bomba.
Moje sestra je legrační.
Taková je i doma.
Jednou ji táta učil žehlit…
Sklapni.
- Spálila žehličku. - Jak?
Vyžehlila kabel.
To byla nehoda!
Nechápu, proč tě tvůj otec učí žehlit.
Jen tak. Jsme krejčovská rodina a někdo žehlit musí.
Drž hubu!
Je vtipnej.
To jistě, spíš dotěrnej.
Tohle je tak vyčerpávající!
Přestaň fňukat, Oyo.
Měli jsme zůstat na pláži.
Nikdo tě nenutil jít s námi!
Jsi fakt otravná.
Jak se můžeš takhle opalovat?
Na druhou půlku jsem neměl čas.
Ty jsi ale vtip-o-mat!
Potím se jak prase.
Skočíme?
Zůstaňme tady. Nemusíme skákat.
Zbabělkyně má strach!
A ty tam skočíš?
Nikoho nenuťte. Kdo chce skočit, ať skočí.
Taky si nejsem jistý.
Jak jsme skákali loni?
Byli jsme sjetí.
Hele, je to dost vysoko.
- To říkám. - Pivo?
Já chci taky.
Mixi. Uhni. Mixi.
Hele, nekaz zábavu. Skočíme, jo?
Ne, já se budu asi opalovat.
- Vy si běžte. - Pomátla ses?
Došli jsme sem kvůli opalování?
Ebru, podívej. Bude těžký vylézt zpátky. Zapomeň na to.
- Chce to kuráž. - Ani loni neskočila.
Můžu za to?
Denizi!
Co děláš? Zbláznil ses?
Co je? Skočil jsem.
Jsi v pořádku?
Jo, super.
- Kámo. - Bože můj!
- Vylez po pravé straně. - Plav směrem tam.
- Ty potížisto! - Plavat umí!
Řekla jsem mu, ať nechodí!
- Denizi! - Ať nespadneš!
Moc vtipný!
Denizi, opatrně!
- Ty kameny jsou ostrý. - Jo.
Jsou tady!
Pojď, Mixi!
Hodně štěstí!
- Aslı, pojď. Pojďme spolu. - Nepotřebuješ mě, zlato.
Denizi, tady máš.
- No tak, Aslı… - Ebru!
- Pojď! - Pospěš, nenech ho čekat.
Ale to ty vlastně děláš ráda, ne?
Dobře.
Propána.
Jsou to idioti.
- Všichni jim jen pochlebují. - Komu?
No, Kaanovi a tomu jeho kámošovi.
- Burakovi? - Možná. Neznám jeho jméno.
Burak.
Ebru nás sem přivedla jen kvůli nim. Kdybych to věděla, tak bych nešla.
- Skoč, no tak. - Skoč!
Nevím, z čeho jsou kluci tak hotoví.
- Skoč! - No tak!
Hádali se, a teď tam skáčou jak tučňáci.
Jaká byla voda?
Dobrá.
- Jsou trochu vlny. - V moři?
Bylo to mokrý?
- Aslı. - Aslı.
- Tak pojď! - No tak!
No tak! Aslı!
Aslı!
Podívej na ně! Neuvěřitelný.
Stal se z tebe pěknej kuřák.
- Ty s nimi nejdeš? - Proč bych měla?
Všechno nám tu nechali.
Parchanti. Máme to odnést zpátky.
Dal jsi Ebru ten vzkaz?
- Jo. - Tak zapřemýšlej.
Nerozumím.
Tys ho nečetl?
Nechtělas.
Měla bych tu všechno nechat, ať si pro to přijdou. Nejsem jejich nosič.
Já to vezmu, to je dobrý.
Denizi, ty jsi…
Měli bychom na to něco dát, jinak to zmodrá.
A ty pořád sedíš na slunci. Fakt dobrý.
Panebože.
A ty prý, že už jsi v půlce.
Lehni si.
Natřu tě.
Jsi celý rudý.
- A teď jsem celý žlutý. - Jo.
Co chceš být, až dospěješ?
V první řadě nechci být jako můj táta.
Nechci být vyčerpaný, až dospěju.
Já nechci být jako moje máma.
A to je?
To je, že…
Nechci, aby mě uchvátil nějakej kretén.
A nechci založit rodinu, jen abych ji opustila.
Vážně.
Sluší ti to.
Jo, to určitě.
Bála ses té výšky nebo toho skoku?
Takže obojího.
A tys skočil bez váhání.
Dobrá práce.
V noci bych se bál.
Počítá se to?
Idiot.
Co bys udělala, kdyby ses nebála?
Jak to myslíš?
Šla bys s nimi?
Co?
Pojď, něco ti ukážu.
Kde?
Tak pojď.
Pojď.
Hele…
To není možný.
Páni, to je krása.
„Fíky, fíky, fíky.“ Že?
A1, B1, B2, B6.
- Železo, fosfor, chlorid. - Tak zdravý.
Jo.
To bylo v knize.
- Devátá třída, biologie. - Ne, ne v deváté třídě.
Máš krásný úsměv.
Červená řepa s krásným úsměvem.
- Já? - Ty.
Bylo to v knize o trénování mozku.
- Co je? - Zavři oči.
A oloupej ten fík ve své mysli.
Zavři oči.
- To je trapný. - Zavři je. To je hra.
Tak jo.
Teď si představ…
Kde začneš loupat ten fík?
A pak…
Která část ti zbyde v ruce?
A co oloupeš jako poslední?
Jak to zní?
Neotvírej oči.
Kousni si.
Jaký to je?
Dobrý.
Kousni si ještě.
Promiň!
Do hajzlu, někdo jde.
- Aslı, utíkej! Někdo jde! - A co jako?
Utíkej!
Počkej, klid, kámo.
Uklidni se, řepo!
Proč sakra utíkáme?
Fakt vtipný!
Šlápla jsem do hovna!
Denizi, to stačí!
Dost! Nikdo nás nepronásleduje!
Proč jsme sakra utíkali?
Aslı? Kde jsi byla?
Po tom ti nic není.
Chtěli jsme, abys šla s námi.
Já si nevyjíždím s kluky, co neznám, má milá.
Opravdu? To přicházíš o hodně, drahoušku.
- Zachránila jsem tě před kluky. - No páni, díky moc. Jdu domů.
Tak dobře, večer diskotéka?
Ty jdeš taky?
Mixi, co z toho děláš takovej tyjátr.
Já jdu s Denizem.
Nepustí ho dovnitř.
Tak půjdeme jinam.
Nedramatizuj. Počkej, už jdu.
Hej, tátovi nic neříkej, slyšíš?
To se uvidí. Aslı! Tak zatím!
Pane! Dobře, pane!
Dobře, pane. Odcházím! Podívejte! Omlouvám se. Pane, omlouvám se!
To nic, opravdu. Ten idiot si o to koledoval.
- Hezký večer. - Tak zatím.
Lidi, všechno je v pořádku. Můžeme dál pařit!
No tak!
Reşate, Aslı.
Máš občanku?
Něco vymyslíme.
Tvoje holka je dobrá tanečnice.
Díky.
Hej, Denizi, pojď se mnou, prosím.
Tak pojď.
Pardon.
- Špatně jsi to pochopila! - A co přesně?
- Jak můžu špatně pochopit pusu? - Poslouchej!
Co se snažíš vysvětlit?
- Běž se líbat s kým chceš! Naser si! - Poslouchej, prosím!
Ebru!
- Dobrý. - Kretén!
Políbil tu holku přímo přede mnou!
Ebru, co za ním brečíš?
Ten chlap si tvoje slzy nezaslouží.
A navíc je to buran!
Nepřeháněj!
Nepřeháním. Zasloužíš si někoho lepšího, Ebru.
Tyhle typy jsou k ničemu.
Propána, Aslı, já neříkám, že si ho chci vzít!
Neber si ho, samozřejmě! Pak by Burak přišel na vaši svatbu.
Burak?
- Na svatbě? - Jo, já tam nepůjdu.
- Burak? - Jo.
Moment, jak to myslíš, že Burak bude na mojí svatbě?
Švagřice!
Pojď k oknu, švagřice!
Švagřice!
Kámo!
Švagřice!
- Proč ji nezavoláš? - Nevychází.
Švagřice!
Švagřice! Pojď k oknu, švagřice!
Kámo…
Ahoj.
- Jak je? - Standardně.
- Jak se máte vy? - Dobře.
Super. Hned se vrátím.
- Co děláš? - Zajímá tě, co tam mám, Reşate?
To by bolelo!
Jak je?
Standardně, řekla bych.
Bolí to ještě?
No, už moc ne.
Teda bolí to, ale ne tolik.
Tak co? Rozhodni se.
Bolí to!
Tak pojď sem.
Ahoj.
My se známe?
Ty jsi Aslı, že? Já jsem Burak.
S ním už se znám.
Jste fakt pěknej pár.
To je Deniz. Je jako můj bratr.
No, popřemýšlej o tom.
Tak s ním buď, když se ti líbí.
Fajn, za kolik?
- No, to bude drahý. - Aslı!
Co? To byl vtip.
Denizi, kam jdeš?
- Za Ebru a ostatními. - Hned přijde. Počkej.
- Ty jsi Ebruin bratr? - Bohužel ano.
- Tak to jsme sousedé. - Ale my jsme tě tu nikdy neviděli?
Nikdy?
Dům je tamhle, ale moc často tam nejsem. A když jo, vedení mi volá se stížnostmi.
Myslíš mého tátu?
Nekecej. Tvůj táta je manažer?
Já nevím. Možná…
Radši si dávej bacha.
No, my nic neděláme. Jen se bavíme.
- Taky jsi zvaná, sousedko. - Dík.
Tak kolik ti dlužím?
Vždycky se snažíš všechno koupit?
- Jestli prodáváš, tak jo. - Prodává.
Burak je tu taky.
Povídám si s tvým bráškou.
- A kde je ten tvůj parchant? - Četla jsi jeho dopis?
Seru na něj.
Aslı, jdu plavat.
Hej kámo, jak se jmenuje ten s Ebru?
- Özgür. - Özgür.
Özgüre, zahrajeme si volejbal?
No tak, kluci!
To je ono!
Bravo!
Tady, dej mi to.
No tak!
Denizi! Kámo, zůstaň vzadu.
Emre! Reşate!
Jste hrozní. Hrozní!
No tak!
Ale no tak!
Soustřeďte se na hru!
Aslı.
Tak zatím.
Jak to jde?
Ti kluci jsou tak otravní.
Nebylo to vyrovnaný.
- Ebru. - Podívej na náš tým. Měli jsme Denize.
- Počkej. - Dal jsem náš jediný bod, ale…
Máš pravdu. Měli jsme slabý tým.
Co se děje?
- Zachraň svou sestru, Supermane. - Máš na to.
- Jo. - Běž mu vrazit.
- Zavolej na něj. - Rozbij mu hlavu.
- Víš to? - Ne!
Když bude třeba, přijdeme ti pomoct.
To není podvádění.
Jsi teď silák, když jsi vyšší?
To je dobrý.
- Nech ho být. - To nic.
Tak pojď.
- Ne, radši ne. - Ne, ať jde.
Necukej se. Běž si pro něj.
Prosím, Ebru, prosím.
Kámo, vždycky budeš nula, slyšíš mě?
Denizi? Co to sakra je?
Šikanuješ děcko?
- Co to sakra děláš? - To byl vtip.
Tomu říkáš vtip?
- Dobře, přestaň brečet. - Naser si!
Denizi.
- Dala jsem jim co pro to. - Ebru, běž.
Nerozrušuj se, bráško. Prosím.
Denizi?
- Ségro, běž. - Co je?
- To je dobrý, Aslı. - Co se sakra stalo?
Synku?
Nebudeš jíst?
Víš ty co?
Měl by ses Denizovi omluvit.
Nic jsme neudělali.
- Určitě? - Jo.
Tak zapřemýšlej.
- „Nemůžu jít, když nevím, co dělat.“ - Emre, krucinál.
Jééé, pardon.
Co se děje?
Nic.
Kašli na ně. Je to jen banda kreténů. Fakt.
Tak jo.
Tohle je první.
- Dej to sem. Tohle je moje. - No jo.
Kámo, poslouchej.
- Chceš přijít večer do Kirazu? - Do Kirazu?
Jo. Živá hudba a tak.
- Možná. - Budu čekat.
- No tak, Buraku, dokončíme hru. - Už jdu.
Takže ses rozhodl prohrát.
- Chceš, abych… Kruci! - Propána!
- My se nebavíme? - Bavíme.
- Ignoruješ nás? - Jistěže ne.
Kde je Ebru, Denizi?
Myslím, že něco dělá s mámou.
Celá rodina nás ignoruje.
Aslı, máš tady věci. My odcházíme.
Jo!
Chceš jít večer do Kirazu?
Do Kirazu? Dobře.
Jo, můžeme.
Bylo by to lepší bez košile?
Mizím.
Vynes odpadky, synu.
Říkám, že mizím, a ty mluvíš o odpadcích.
Ať to vynese Ebru.
Proč? Ebru nejde s tebou?
Kam jdeš, fešáku?
- Jdu za Ahmetem a za kluky. - To je dobře. Musíš vědět, kam patříš.
V jednu ať jsi doma!
Mami, nastříkal si tátovu kolínskou.
- Opravdu? - Musel vyprázdnit celou láhev.
- Denizi? - Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
Jsi sám?
No, já…
- Znáš Ebru. Přijde pozdě… - Jo.
Jako vždy.
- Můžeme jít dovnitř. Oni pak přijdou. - Pojďme.
Sousedko!
- Buraku? - Pojďte sem.
Posaďte se. Jak se vede?
- Fajn. - Fajn.
Co si dáte?
- Pivo. - Pivo ne.
Mám něco lepšího. Já to připravím.
- Dobře. - Tohle patří kamarádovi. Občas sem zajdu.
Buraku, teď ty!
Jsou to zlé oči?
Je to prokletí?
Cokoli uděláš,
ten hřích je můj.
Jsou to zlé oči?
Je to prokletí?
Cokoli uděláš,
ten hřích je můj.
Ten hřích je můj.
- Jak je, brácho? - Standardně.
Taky dobře, dík.
Musíme si promluvit.
Nevím, kde je Ebru.
S ní ne, s tebou. My dva si musíme promluvit.
Hoď to tam.
Nedaří se mi tvou sestru zastihnout. Pořád jen říká, že jsem ji podvedl.
A podvedl?
No…
trochu.
Vždyť o nic nejde.
Proč jsou ženský takový?
Rozumíš jim vůbec?
Jsou fakt komplikovaný.
- Jo. - Že jo?
Ebru je tvoje sestra, ale…
- Ebru je komplikovaná. - Jo.
- Ebru je komplikovaná. - Máš pravdu, chlape!
Hele, já tě beru jako svýho bráchu.
Tak mi pomoz. Jo?
No tak, brácho.
Denizi.
Neměli bychom jít?
Özgür a ostatní se na nás vykašlali.
Zapomeň na ně. Přišli by, kdyby chtěli.
Jo! Jsme spokojení s tím, co máme.
Ale Ebru bohužel chybí.
- Přemýšlel jsi o naší situaci? - O jaké?
- Chce se smířit s Ebru. - A?
No tak, prokažte mi laskavost.
Dej mi to.
Zachoval ses k ní jako naprostej kretén.
Hodně špatně.
- Když slíbíš, že se polepšíš, tak možná… - Přísahám!
- Hele, uklidni se. - Ulítlo mi to.
Dobře, možná existuje i jiná možnost.
Jako třeba smrt?
Od vás už fakt nic nechci.
- Nikoho jsem nepozval. - Cože?
Jsi jediná, komu jsem to řekl.
Myslíš, že jsi v hotelu, Denizi?
Co se ti honí hlavou?
Nic.
To není možný. Světový rekord je tři sekundy.
Světový rekord čeho?
Světový rekord za přemýšlení o ničem.
To asi nejsou jen samičky.
- Podívám se ještě jednou. - Dobře.
Stal se z něj potápěč.
Jak se předvádí.
Na to já ale neskočím.
To doufám.
Nic s ním nechci, ale…
Ale co?
Co chceš slyšet?
Jak tě může člověk okouzlit?
Osman Aga!
„Koho chceme okouzlit, chlapče?“
Prej „okouzlit“!
- Co? - Kdo koho okouzluje?
Nic. Vzduch, voda, země.
- Oheň. Nezapomeň na oheň. - Oheň.
Tyhle tě taky rozpálí.
Oheň lásky. Afrodiziakum.
Dej mi potáhnout.
Dobrý, že?
- Chutná ti to? - Je to dobrý.
Zpomal, kovbojko.
Proč? Možná bys mě chytil.
Možná ne.
To by byla tvoje ztráta.
Dobře, že máme rukavice, jinak by ty bodliny píchaly.
Nezajedeme pro Ebru a ostatní?
Určitě se zase hádají. Na to nemám náladu.
Bude mi nadávat, proč jsem ji nevzal.
- A proč jsem ji tam nechal. To nesnesu. - Na to jsi měl myslet předtím.
Tak dobře, jedeme.
Pojď.
Tak jo.
Ebru?
Kaane, přestaň.
Do prdele!
Usmířili se.
- Tady máte. - Lidi, to není konec světa.
Pro mě jo. Když se tam nedostanu, je po mně.
Aslı, ty máš co mluvit. Vsadím se, že jsi to zmákla.
Já myslel, že se pohádali?
Dali jsme je dohromady. Bohužel.
Fakt?
Myslím, že to dáte.
Aslı to má jistý, ale nevím co my. Kolik roků ti zbývá?
- Ještě dva. - Páni. Promluvíme si za tři roky.
- Možná nepůjdu na vysokou. Netřeba. - Co budeš dělat?
Studujeme roky.
- A středoškolák najde práci? - Kdo by takovou chtěl?
A vysoká ti to zaručí?
Jsou tam prachy, kamaráde.
- Tak si tam běžte, já se rozhodnu pak. - Pan Všeználek.
- Zasloužil by ránu. - To už jsi zkusil, ne?
Denizi.
Aslı, jde tvůj nápadník.
Özgüre! Přestaň!
Zbláznila ses?
- Je to vtipný? - Jo.
Přestaň se smát.
To je pro vás.
- To fakt? - Mám toho víc.
- Děkuji. - Děkuji. Díky.
Aslı, my odcházíme.
- Dobře. - Tak zatím. Čau!
- Tak zatím. - Jsi na řadě.
- Čau. - Čau.
Je skoro jedna. Nepůjdeme taky?
Ne, neměli bychom nechat Ebru samotnou.
Hraj.
Tak prosím.
Denizi?
Hej, můžu dostat kafe?
- Kafe? - Jo.
Řekni rovnou, že jsi opilá.
Tak jo.
Tak jdeme na to.
Moc to neumím.
Tady odtud.
Počkej, jen se napiju.
- Na. - Pro tebe.
- Vezmu si červené. - Červené?
Jo.
To není špatný.
Ale čiré štěstí.
Zatraceně!
S tou holkou, co potkal minulý týden.
Ani náhodou.
- Jsme tady. Podrž to, prosím. - Jistě.
- Díky za dnešní večer. - Není zač.
Tak jo.
- Tak zatím. - Tak zatím.
Kámo?
Půjdeme ke mně?
Tak pojď.
Chceš nás zabít?
Možná pravý opak.
Budeš žít víc.
Neomezeně. Nekonečně.
Až do konce.
Tento dům postavili moji rodiče,
ale bydlím tu já.
Zítřek zaručený nemáš.
Zítra můžeš zemřít.
Víš, kdybych umřel, Ebru by to určitě netrápilo.
Trápilo.
Pár dní by se trápila a pak byl život pokračoval dál.
S časem člověk zapomene.
Denizi.
Co je mezi tebou a Aslı?
Nepustí tě z očí.
Skoro jako kabelku.
Máte mezi sebou takové spojení.
Myslíš dnes večer?
Ne, to bylo jen, aby naštvala ty druhý kluky.
Šlo o nějakou sázku.
To ti řekla Aslı?
Aslı je pěkná holka.
Je pěkná.
Aslı je pěkná.
A co ty?
Já jsem taky pěknej.
Vidíš?
Políbili jste se.
Nebyl to opravdový polibek, ale políbil jsem ji.
Mohli bychom se políbit…
a zajít mnohem dál.
Tvoje sestra zašla dost daleko.
Takže vy jste teď pár?
Denizi, ty to bereš až moc vážně.
Já nevím.
Nech to být.
Tamhle je.
Dělám si srandu. No tak, na.
Neřeš to tolik. Na tom nesejde.
V klidu, kámo.
Nechám to být, ale asi se sesypu.
Počítá se to?
Určitě se to počítá!
Strachy jsme byli bez sebe! Neměla jsem tušení, co děláš!
Jsi naživu? Mrtvej? Kde jsi?
- Chlapče, posloucháš mě? - Poslouchám, mami.
Murate, neřekneš něco?
Co mám říct? Je to směšné. Jsou to děti. Taky jsme to dělali.
- Ty to děláš ještě teď. - Jak to myslíš?
Vracíš se domů nad ránem. To okoukal od tebe.
Kdyby raději zůstali doma.
Kdyby raději zůstali!
Jak se máš, Denizi?
Stejně.
Co je?
Standardně. A ty?
Normálně.
Děje se něco?
Nic. Objednal jsem si jídlo.
Mě se nezeptáš?
Na co?
„Máš hlad? Mám ti něco objednat?“ a tak.
„Máš hlad? Mám ti něco objednat? A tak.“
Je to fakt dobrý.
Nechutný hamburger od Berika.
Dobrou chuť.
Co říkáš na včerejší večer?
Co na to říkáš ty?
No…
Bylo to jiné.
Ahoj.
- Vítej. - Ahoj.
- Ayran? - Vůbec ne.
Moje specialita.
Pardon.
Co je to?
To je alkoholická ochrana proti chlorované vodě.
Tak jsi sem neměl chodit, Buraku.
Nikdo tě nenutil jít k bazénu.
Nutil tě někdo?
Ne.
Přijdu s dary a dostanu vynadáno.
Řekl jsem jí, ať se sejdeme na pláži…
Vyjeli bychom si s člunem, ale chtěla jít k bazénu.
K čemu je bazén…
když máš moře, ne?
Ti vyprahlo, co?
Přišel kámoš.
Jak to jde, Pınar?
Standardně.
Co děláš večer?
Mám něco s rodiči.
A zítra večer?
Oslava bratrovy zkoušky.
- Oslava. - Jo.
A ty?
Ty nejdeš?
No, Özgür a já se teď moc nemusíme, ale přijdu. Možná.
Co jsi mi chtěl říct?
Já…
Chtěl jsem tě pozvat ven.
Chci říct, šla bys?
Jasně.
Dobře. Tak zatím.
Tak zatím.
Ahmete! Co to děláš?
Kamaráde! Máš tady hamburger.
Objednal jsem další.
Moc jíš, Denizi.
Ať se z tebe nestane Pacman.
Kam půjdeme večer?
Dnes budu doma. Rozjedeme to zítra.
Proč ne dnes?
Jedu s tátou ráno do města.
Pojďme dnes večer.
No tak, Buraku.
Výsledky zkoušek.
Aha.
Tak jaký je plán na zítřek?
O čem jsme mluvili?
Neřeklo se, že budeme slavit společně?
Fakt?
Že jo, Denizi?
My máme rodinnou večeři.
Jakou rodinnou večeři? Ebru tam nebude.
- Jak to? - Zase na náš kašle.
Jede s Kaanem na Kos.
Na Kos?
- To jí máma nedovolí. - Pokud půjde na vysokou, tak jo.
Nedostane se.
Ale jo, nevybrala si moc prestižní školy.
Takže o tomhle Kosu Kaan mluvil.
Páni, ten si zaslouží metál.
To bylo chytrý.
Denizi, chceš jít taky? Všichni budou… Denizi?
Mluvím s tebou.
Měl bys jít taky. Budou tam všichni.
Popřemýšlím o tom.
Fajn.
Popřemýšlej.
Propána, lítají tady mouchy.
Stydne čaj.
Tak co?
No?
Ebru. To je špatné?
To nevadí, zlato. Zkusíme to za rok.
Vzali mě na studium správy podniku.
Holčičko moje!
Výborně, zlato!
Já to věděla!
Co budeš dělat?
Nevím. Možná pojedu na Kos.
Jak bys…
Denizi, ty idiote.
Nehýbej nohou.
Co takhle mámě říct:
„Už se tady nemám kde muchlovat, tak jedu tam.“
Ticho! Nebuď pitomec.
Dospěl jsi.
Opravdu.
Táta na dnešek rezervoval restauraci, tak nikam nechoďte.
- Co? - Nic.
Mami, máme na dnešek plány.
Mezi přáteli.
Dobře, můžete jít po večeři.
Bude tam večeře.
- Jako rodina si často nevycházíme… - Mami, vůči ostatním to není fér.
Pozvali nás. A my jsme to slíbili.
Nebude fér, když nepůjdeme.
Fajn, tak to řekni tátovi.
Dobře.
A přijdeme pozdě.
No, nechtěj toho příliš.
- Nemáš zač. - Panebože, ty…
Ty jsi můj lev. Můj tygr. Ty jsi král sourozenců!
Hele, co říkáš na Aslı?
Co?
Šla jsem k ní domů, ale neotevřela.
Vybrala si jen jednu školu.
Asi je zničená.
Díky, že jsi přišel, Denizi.
Nejdeš na oslavu?
Ne.
Chceš dělat něco jinýho?
Podřezat se?
Ne, já nevím.
Chceš jít někam jinam?
Jo, jasně.
Pojďme někam jinam.
A nikoho s sebou nevezmeme.
- Jen my dva. - Jo.
Půjdeme.
Dům je depresivní.
Denizi?
Kam jdeš?
Máma potřebuje pár věci, tak jsem…
- Nejdeš s námi? - Jde.
Jo, jo. Přijdu s Ebru.
Na Ebru budeš čekat dlouho.
Nepoblahopřeješ mi?
- Gratuluju. Medicína, že? - Díky, brácho.
- Tak zatím. - Tak zatím.
Tak zatím.
Denizi, co je? Tak pojď.
Ahoj.
Můžu se zeptat, kam jedeme?
Odteď už nechci vědět, kam jedu.
Tak to neřeš.
Posloucháte rádio Reks na 103,2. S vámi je Melih Alaca.
Pokračujeme s písničkami na přání.
Můj kamarád z Bodrumu Burak Gumus chce zahrát písničku pro Aslı Ilhan.
Ahoj, Aslı. Doufám, že nás posloucháš.
„Kir Zincirlerini“ od Tarkana.
Pro všechny nespavce a pro Aslı, která je v Bodrumu, od Buraka.
Tarkan, „Kir Zincirlerini“.
Nezpomalíme trochu?
Uděláme něco jinýho.
Okamžik ticha.
- Buraku, co děláš? - Buraku!
Buraku!
Co děláš? Chci vidět, kam jedeme.
Jen minutu.
Buraku, no tak.
Buraku, pozor!
Tak jo, uklidni se. Trať skončila.
- A minuta je pryč. - Jak „pryč“?
Dobře, uklidni se.
Nádhera, co?
Měli jsme namířeno sem.
Nefungovaly světlomety.
Máma tátu peskovala, že je nedal opravit.
Nevím, proč to táta neudělal nebo jestli se mu nechtělo.
Jo, ta nehoda…
se stala na cestě sem.
Víte,
ta na kterou se neopovažujete zeptat.
To nic.
To je normální.
Prostě se chcete zeptat, jak zemřeli moji rodiče.
Ale nezeptáte se: „Jak zemřeli?”
Spíš byste se zeptali: „Jak jsi je ztratil?“
Ne?
To ale není ono.
Můžete ztratit klíče.
A později je najít.
Ale lidi nenajdete.
Lidé umírají.
Chápete?
Máma s tátou jsou mrtví.
Už nejsou.
„Co bys udělal, kdyby ses nebál?“ Co?
No tak, Aslı! Pojď!
Pojď sem!
Je tak studená!
Ty se nebojíš? Co se stalo?
Zkus i tohle.
- Ne, jsem skoro opilá. - No a? Je to tak lepší.
Fajn. No tak!
Dej mi ho.
- Vážně? - No tak.
Dej mi to.
Denizi? Kam jdeš?
- Nikam. Jen pro něco do ohně. - Dobře.
Kámo, co to jako je?
Už toho mám dost!
Co mám s vámi dělat? Co víc chcete?
Co mám víc dělat? Kolikrát ještě?
Myslíte vy někdy na svou matku? Kolikrát se to bude opakovat?
Kdo z vás je zodpovědný? Už si nevím rady!
Nutila jsem vás, abyste tu bydleli?
Dobře.
Tak běžte! Běžte z domu!
Už vás tu nechci! Běžte, ať mám od vás klid!
Jednou jsem taky chtěl rychle dospět.
A pak jsem zase chtěl…
aby bylo po všem.
Řekl jsem dost.
Ale když jste se narodili…
Něco se změnilo.
Doba se změnila.
Dospívání se změnilo.
Bolelo to? Jo a pořád bolí.
Někdo ti ublíží. Ztratíš své blízké.
Ale vždycky je co objevovat.
O rybaření nic nevím.
Je to tak.
Ale to nevadí.
Můžu tu být sám se sebou.
Jezdím sem.
Poslouchám můj vnitřní hlas.
Opravdu ho vnímám.
Snažím se mu naslouchat.
Jak se cítím?
Kde to bolí? Jsem šťastný?
Co se dnes stalo?
Co přesně se stalo včera?
Ale nevěnujeme tomu pozornost.
Nevěnujeme pozornost, ale tělo mluví.
Promlouvá k nám.
Pokud umíte naslouchat, tělo s vámi bude mluvit.
Budete se cítit líp.
Nevím. Člověk o sebe líp pečuje.
Líp vnímá.
Je to bezedná hlubina.
Opravdu.
Je to bezedná hlubina.
Jak je?
Standardně. A ty?
Dobře. Fajn.
Chceš jedno studený?
Víš, proč cvrčkové cvrlikají?
To nevím, ale jsou otravní.
Jsou děsně zvláštní.
Jsou pod zemí 17 let a pak na čtyři týdny vylezou jen kvůli páření.
- Ty bláho! A pak? - Ti, co se milují, utichnou a umřou.
- Divný, co? - A co ten zbytek?
No, to jsou oni.
To je jejich poslední cvrlikání, ale do září to ztichne.
Kámo, to jsi mi měl říct dřív!
To je paráda.
Cane, víš proč cvrčkové cvrlikají?
Jo, chci to slyšet i od tebe. Kámo, to je to jediný, o čem mluví.
Hele, to je náš zivziv.
Co je sakra zivziv?
Půjdeme do Adonise? Na tu poslední párty?
Pojďme.
Uvidíme.
Kluci, jak to, že ta světla nevadí letecké dopravě?
- Jak to, že nás nepustí dovnitř? - Jeho tam pustí, ale co nás?
Propána.
- Vezmeš nás. - Když mě nepustí, počkáte.
Tebe tam nepustí. Proč jsi vůbec tady?
Stejně tě tam nepustí.
Na parkovišti! Jsme jak šílenci.
Pınar, přestaň konečně fňukat.
Nekecej a nalívej.
Jsme vážně nuly.
Jak nuly? Oni se tam uvnitř ani neslyší.
Tady se bavíme v klidu. Adonis je tamhle, světla svítí.
Ahmete, ty jsi fakt blbec!
- Napijme se, ať už nejsme žádné nuly. - Tak do toho.
Do toho. Tak jo, kámo.
- Má říz! - Hřeje!
- Nepřestávej, Pınar! - Tak jo!
Moc ne.
Já čekala, že se na mě zase vykašleš.
Promiň.
Omlouvám se.
- Jo? - Lidi, pěnová párty začala!
Odkud se to vzalo?
Denizi, hoď to tam! Máme na ně!
- Jo. - Jasně.
Je to krásný místo.
- Hřeje! Má říz! - Má říz!
Kámo, to je až moc.
Kdo pořádal první pěnovou párty?
- Budeme boháči. Začneme mýdlový byznys. - Mehmetovy bublinky.
Páni! Otevřeli víko pračky!
Dýdžeji! Zesil to!
Hej, dýdžeji!
Ahoj.
Co tady děláte? Pojďte dovnitř.
Nám se tu líbí.
Příští rok přijdeme znovu. Je tu skvělá atmosféra.
Ne, už jsem měla víc než dost.
Viděla jsem vás, tak jsem vás přišla pozdravit.
Máte se tu fakt skvěle, dovnitř ani nemusíte.
Mehmete, kámo. Basa!
Mehmete, kámo. Vypnul to.
Co děláš?
Co to má být?
- To má být pusa. - Tak pusa.
Má přítelkyni.
A ona má přítele. No a co?
To je paráda! Jaký to je?
Líbí se ti to?
- Nech toho. - Ne!
- To stačí. No tak. - Co, no tak?
Nedělej z toho kdovíco. Je to jen pusa. Hele!
Co to sakra děláš?
- Denizi, uklidni se. - Co děláš?
- Co to sakra děláš? - Denizi, co děláš?
Ty hajzle! Co to sakra děláš?
Jsi v pořádku? Co se stalo?
- Jsem v pohodě. - Co se stalo?
Jak „v pohodě“? Je Deniz v pořádku?
V tuto chvíli nemůžeme přijmout váš hovor…
Záznamník.
Se stroji mluvit neumím.
Zavolej jim později.
Pštros na tři písmena.
Velký prázdniny skončily, co?
Ne, tati! Máme ještě dva dny.
Jdeš pozdě.
Ale…
přišel jsem trochu dřív.
- Asi jo. - Asi jo.
Děláš si srandu.
Haha, fakt vtipný.
Vůbec ne.
Prostě nechci zapomenout.
Na co?
Dej to tam.
- Ebru, pojď. - Už jdu.
To je od Aslı.
Aslı má…
mobil.
A protože budu studovat na vysoké,
budu jeden potřebovat.
Nejdřív uvidíme, jestli ho potřebuju já a pak možná.
- Připraveni? - Připraveni.
Tak jo.
Jedeme.
Haló.
Haló?
Překlad titulků: Leona Filipová