Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PREDSTAVLJA
Official YIFY movies site: YTS.MX
U SPOMEN NA ÖZGÜRA BAŞARANA…
ODMARALIŠTE ORTAKÖY
Deniz?
-Možeš, mama? -Mogu.
Dušo, izvadi to iz prtljažnika.
-Dobro došli, gospođo. -Hvala. Zdravo.
Aslı je ovdje! Odmah se vraćam!
Denize.
Hej! Kad si stigla?
-Ptičice! -Hej!
A da ne upadaš kao medvjed?
Sve već viđeno. Mijenjala sam ti pelene.
Zbilja? Ali promijenio se. Želiš vidjeti?
Denize, jesi lud? Kog vraga radiš?
Hej! Kamo si pošao? Balkon.
-Čisti ga sama. Moram plivati. -Kao da ideš na Olimpijske!
Gđice Aslı.
Čemu to „gospođice”? Zbilja si narastao!
Vidi ti njega! Brada i sve.
I obrazi su nestali.
Kako ćemo ih uštipnuti?
Sviđa mi se što vidim. Baš kul.
Doviđorno.
„Doviđorno”?
Vidim, bit ćeš prava mustra.
-Mama Handan! -O, Bože!
Dobro došli!
Kako ste mi nedostajali!
I ti meni.
Znala sam da će njoj trebati sati pa sam navratila.
Lijepo od tebe. Krasno si preplanula.
Dok sam vas čekala…
Gotova sam. Evo me.
-Još si ovdje? -Ne mogu pozdraviti gošću?
Dobro. Jesi. Nestani.
-Reci mi, kako je bilo na ispitu? -Vidjet ćemo.
Hladnjak je prazan.
Tražio sam vodu.
-Zbilja, kako je prošao ispit? -Dobro, bez brige.
-Bit ću među prvih sto, mislim. -Prvih sto?
Vidjet ćemo.
Rasturit ćeš, je li?
Gospodine Murat! Dobro došli!
-Vidi to derište, zove me gospodine. -Već sam pomislila da nećete doći.
Čekali smo da Deniz položi sve ispite.
-Engleski. -Ma zaboravi to.
Baš. To mu najbolje ide, zar ne?
Zaboravi ispite, zaboravi ocjene.
To je samo jezik. Naučit ćeš ga s vremenom.
Kako je Zeynel?
Tata je dobro. S majkom baš i nismo u kontaktu.
-Navrati, možemo razgovarati. -Dobro.
Što ćemo s Denizom?
Mislim… taj kul stav. Sve je mršaviji i sve viši.
Prije nije mogao trčati zbog kilograma.
-Bio je poput Pacmana. -Kao da je jučer bilo.
Bogme je bio odlučan.
-Viši je. -Bravo za njega.
-Reci tati da dođe. Roštiljat ću. -Dobro.
Hej. Puno si smršavio.
-Kako smo? -Standardno. Ti?
Ide.
Kul.
Kapu mi nećeš uzeti. Skupo sam je platio.
Je li to Deniz?
Ne pitaj. Pliva kao profesionalac.
Denize? Otkud sad ovo?
Postao je plivač.
Hej, jesi se već prasnuo?
Nisam.
Ti?
Nego što!
Fino ubadanje.
Hej, Pınar se raspituje o tebi.
Ne vuče li ti on na Serdara Ortaça?
On je spoj Serdara Ortaça i zlatne ribice.
Daj Serdaru Ortaçu narančastu jaknu i isti su.
-Rasturio bi. -Serdar zvan Zlatna ribica.
Previše meljete.
Dobro si, stari?
-Da. -Ajme.
Engleski ti je izvrstan.
To sam i profesorici govorio.
Ali, znaš…
Što imaš u planu?
-Za što? -Za ljeto.
Plivati, valjda.
-Da, rekla mi je tvoja sestra. -Onda joj ne vjeruj.
A kakvi su tvoji planovi?
Dosadni. Bazen,
Bekirovi odvratni hamburgeri
i ove budale, Özgür i dečki. Kao i svakog ljeta.
Možda ovo ljeto bude drukčije.
Zašto? Jer si ti viši?
Denize, naučio si plivati?
-Prestani, utopit ćeš malog! -Malog? Kojeg malog? Viši je od mene!
-Jako duhovito! -Jedan, dva…
-Bilo je baš duhovito… -Tri!
Dečki, obojica ste mrtvi! Ostanite i budite muško!
Dolazite ovamo!
Za što će ti?
Upucavat ćemo se curama.
-Ljeto je tvoje doba. -Stavi na stol.
-Što je ovo? -Na dijeti smo.
-Cijela obitelj? -Tako je! Ebru!
Večera je gotova.
Gdje je ona?
Ne znam.
-Idem ja. -Čekaj. Iznesi smeće.
Mama, stalno ti trčkaram okolo.
Ne cvili.
Vratite se do jedan, dobro?
-Reci to svojoj kćeri. -Dobro, hoću.
Ne želim da se vraćate odvojeno.
-Nisi ni večerao. -Denize!
Ubit ću te, sunce ti tvoje!
Ebru!
Kreten me zatvorio u kupaonicu!
Cijelu sam vječnost lupala po vratima. Niste čuli?
-Lubenica? -Ne, tata!
O, iskorištavaš priliku.
Mrzim ovo. Zašto ih moramo čekati?
S njima uvijek isto.
Zar ne? Da.
Aslı, hej!
-Gdje ste dosad? -Ti si se i rodila prerano? Evo nas.
-Hvala Bogu. -A Ebru?
Pogodi.
-Njoj će trebati sati da dođe. -Isto sam rekla za tebe, a…
-Kad smo kod toga… -Evo me.
Tako kasnim, oprostite.
Sve se to dogodilo zbog mog glupog brata.
Denize? A ti?
-Čekam Ahmeta. -Dobro.
Sjajno.
-U jedan na plaži. -Vidjet ćemo.
Dobro, ne diram.
Denize, može stolni nogomet?
Denize!
-Ha? -Stolni nogomet?
Denize.
Denize, stari, imaš čas?
-Zdravo. -A Özgür?
Valjda ga je otac zvao. Dao mi je ovo.
Sranje! Je li Hasan vidio pivo?
Ne znam. Ebru nije ovdje?
Doći će. Kako si?
-Rekla je da ide u ljekarnu, Denize. -Noćnu ljekarnu?
-Čekaj malo! Denize, je li Ebru djevica? -Opa!
-Ne može ni reći da se ide ševiti? -Pusti ga neka kaže.
-S Kaanom je, zar ne? -Reşate, prestani.
U redu je.
Što je? Pa nije da ne zna za njih.
Najbolji si.
Nevjerojatan si.
Moj čovjek. Zbilja. Evo, uživaj.
Özgüre, zauzmi svoju najfrajerskiju pozu.
-Aslı, slikaj. Hajde. -Evo.
Dobro, ptičica.
Mislim da je dobra.
Özgür ide piškiti.
-Tko će sa mnom? -Ja.
Dečki.
Reşat?
Tako je očito?
S kilometra.
Ali nije me pozvao na spoj.
A zašto bi on to morao? Novo je doba.
Smak svijeta sve je bliži, a ti čekaš da on zove.
-Bili bi dobar par. -Imaš pravo.
A ti i Emre?
-Nema šanse. -A možda…
Možda tko, Pelin?
Farmaceutov prijatelj?
Burak te ne bi ni pogledao.
Ali što ako me ipak pogleda?
Sumnjam da bi nešto našao.
-A ti ga ne škicaš? -Pa što? Svi ga znaju.
-Sve ovdašnje cure. -Odlično. Super.
Ja ga ne poznajem. To je sigurno.
Daj šuti. Hoćeš da te spojimo s pametnjakovićem?
Njima se sve vrti oko dečki.
„To je u redu prema drugoj? Bi li ta bila s onim?”
Čovječe, ionako ćete ih zaboraviti za dva mjeseca.
-Možda se oni neće zaboraviti. -Daj, Denize. Zar si naivan?
Ne znam, bi li ti zaboravila svog prvog?
Možda bi oni to htjeli.
Osim toga, sve to s nevinosti zbilja je iritantno.
Ako to još nisi učinio, nisi.
Pljesak, bravo! Želiš li medalju?
Ne vjerujem u to. Tko uopće bi?
Lacko Vjernik.
Što? Okreni se leđima.
Tko bi povjerovao? Lacko Vjernik.
Aha, razumijem. To je glupo.
Usput, to nikomu nije prvi put.
Za Oyu ne znam, ali Pelin je to odavno obavila.
Ebru će me ovog ljeta otpiliti. Očito je.
Ebru nestane čim nekog nađe.
A ti?
-Ne gledaj. Još nisam gotova! -Oprosti.
Ni s kim se ne viđaš?
Ne, ali ne govorim ovo zato.
Znaš taj tip. Nekog nađu i taj im postane sve na svijetu.
O tome ti govorim. Fuj.
Što? Sve sam ja to već vidjela.
To sam i ja rekao.
-Hvala. -Oho, Aslı!
Družiš se s djecom?
Da je tako, s tobom bih prvim.
Aslı puca i gađa u gornji kut!
Zabija!
Dobro. Meni su breskve prve,
lubenice druge,
a šljive treće.
O, da, šljive!
Želim staviti šljive na treće mjesto.
Prva je dinja, jabuke i jagode druge.
Aslı, gospođo?
Moj je odabir jasan.
Smokve, smokve, smokve.
Smokve su dobre, ali…
-Evo. -Prestani ih bacati.
Bitno da ima breskvi.
Čak je i sjeme tog voća napadno.
Aha. Daj mi to.
Daj mi.
Ne zna pušiti, siroče.
I ništa ne govori.
O, Denize.
Ne, ja više neću.
-Onda, idemo? -Da, imaš pravo.
Ebru?
-Pa nismo joj mi roditelji. -Gdje je ona?
Ovaj može čekati. Što će drugo?
Hladno mi je. Obući ću ovo.
-Hajde. -Naravno, obuci je.
Denize?
Daj ovo Ebru. Neka čita kad joj nedostajem.
-Ali ti nemoj čitati. -Dobro.
-Vidimo se. -Reşate…
Što sutra imate u planu?
Planiramo rano na plažu.
-Ujutro? Ne želim biti blizu roditelja. -Nisam raspoložena za obitelji.
Dobro, sačuvat ću vam ujutro mjesto.
Znaš li što?
Ma ti si tigar! Zbilja si poseban. Ti si nadčovjek.
-Vidimo se. -Ja sam neka vrsta zvijeri.
„Tko se ne bi zanio u ovakvoj noći?”, reče pjesnik.
Denize, hajde!
-Burak, vidimo se. -Vidimo se, buraz.
Uživaj.
Ovo Aslı šalje.
Idi.
Tko je Burak?
Kaanov prijatelj.
Tko je Kaan?
„Tko je Kaan?” Šuti i hodaj.
Sine dragi?
Mama?
-Mama? -Izgledaš kao jastog.
Jesi li išta jeo?
Koliko je sati?
-Trebamo staviti jogurt. -To nikad ne upali, mama.
U redu.
Onda bi možda pomoglo da ne zaspiš na suncu.
To bi bilo sjajno. Čekaj.
-Mama, ne diraj! -Koray!
Ležaljke su nam slobodne. Idi tamo.
-Handan, draga! -Hej, dušo.
-Kako ste? -Dobro. Imam s njime posla.
Ajoj!
Pogledaj se. Što ti se dogodilo? Kao cikla si!
Ahmet i ja smo se vozili biciklom.
U redu je.
Kamo ćete vi?
-Na stijene, mama. -Izvoditi akrobacije.
-Mama, o čemu ti to? -Pa, to jesu akrobacije.
Bi li bilo tako tužno da ostanete sa mnom?
U redu je, mama.
-Da, jest. -Vidiš, zato idemo tamo.
-To mjesto nije sigurno, dušo. -Nećemo roniti, mama.
Nećemo, u redu?
-Nećemo skakati. Bez brige. -Idemo mi.
Denize? Što ćeš ti?
-Možeš s nama ako želiš. -Ne budi smiješna.
Što je? Neka dečko ide s nama.
Pozovi ga i zaglavit ćemo s njim.
-Jučer je čekao bez prigovora. -Gdje?
Dok sam igrala stolni nogomet. U redu je, mama. Hajde.
Denize! Hajde s nama.
Iscrpljena sam.
Nemojte mene gledati. Aslı ga je pozvala.
Što ti je skrivio? Pusti ga na miru.
-Što ti je eksplodiralo na licu? -Bomba.
Moja je sestra baš smiješna. Ovakva je i kod kuće.
Zapravo, kad ju je tata učio glačati…
Denize, začepi.
-Zapalila je glačalo. -Pa kako?!
-Biserka je glačala kabel. -To je bila nezgoda.
Ne razumijem zašto te otac uči glačati.
Eto tako. Mi smo obitelj krojača.
Netko bi trebao glačati odjeću.
Daj zaveži!
-Tip je duhovit. -Ne obaziri se. Priljepak.
Ovo je prenaporno.
Ne cvili, Oya.
Trebali smo ostati na plaži.
Nije da te vodimo protiv tvoje volje!
Zbilja si iritantna.
Stari, kako si tako preplanuo?
-Morao sam ranije otići sa sunčanja. -O, mali vicomat!
Znojim se kao svinja.
-Da skočimo? -Družimo se. Ne trebamo skakati.
-Ova se kukavica boji! -Kao da ćeš ti skočiti!
Ne forsirajte. Tko želi, neka skoči.
Ni ja nisam tako siguran.
-Kako smo prošle godine skočili? -Bili smo napušeni.
Ovo je jako visoko. Gle.
-To sam i ja rekla. -Pivo?
I ja bih jedno.
Mixi. Dajte da prođem. Mixi.
Nemoj biti partibrejker. Uskačemo. Dobro?
Ne, mislim da ću se sunčati.
-Hajde ti samo. -Ne budi smiješna.
Došli smo ležati na suncu?!
Vidi ti to.
Teško se opet popeti. Zaboravi.
-Treba petlje. -Ona ni lani nije.
Ja sam kriva?
Denize!
Denize, što radiš? Jesi prolupao?
Što je bilo? Skočio sam.
Jesi dobro?
Dobro sam. Odlično.
-Stari. -Bože dragi!
-Gle, popni se desnom stranom. -Plivaj okolo.
-Samo stvaraš probleme! -Zna plivati!
Rekla sam mu da ne dolazi!
-Denize! -Uhvatio sam te prije pada!
Baš duhovito!
Denize, oprezno!
-Ove su stijene oštre! -Dobro.
Stigli su!
Mixi, hajde!
Sretno, stara!
-Aslı, daj. Idemo zajedno. -Ne trebaš mene, draga.
Denize, evo.
-Hajde, Aslı… -Ebru!
-Hajde! -Požuri se, nemoj da čeka.
Zapravo, sviđa ti se to, zar ne?
Dobro.
Bože dragi.
Baš su glupi.
-Svi se ulizuju tim tipovima. -Kojima?
Pa Kaanu i njegovu prijatelju, naravno.
-Buraku? -Možda. Ne znam mu ime.
Burak.
Tvoja nas je sestra dovela samo da se s njima nađe.
Ne bih došla da sam znala.
-Skoči, hajde. -Skoči!
Ionako ne znam zbog čega su dečki nabrijani.
-Skoči dolje! -Hajde!
Svađali su se, ali sad svi skaču kao pingvini.
Kakva je bila voda?
Ugodna.
-Malo je valovito. -U moru?
Je li bilo mokro?
-Aslı! -Aslı!
-Daj! -Hajde!
Hajde! Aslı!
Aslı!
Pogledaj ih! Nevjerojatno.
Postao si pravi pušač.
Ti ne ideš?
Zašto bih išla s njima?
Sve su ostavili kod nas.
Gadovi. Trebali bismo zvati policiju.
Dao si sestri onu poruku?
-Jesam. -I nakon toga ona ovo učini?!
Ne razumijem.
Nisi pročitao poruku?
Zabranila si mi.
Trebala bih sve ostaviti. Neka sami to nose.
Nisam njihova mazga.
Mogu ja nositi. U redu je.
Denize, daj. Jesi ti…
Trebamo nešto staviti na to ili će poplavjeti.
A ti još sjediš na suncu. Ma bravo!
Bože dragi.
Napola si preplanuo, je li?
Lezi.
Pokrijmo te.
Sav se crveniš, Denize.
-Sad sam požutio. -Da.
Što želiš biti kad odrasteš?
Za početak, ne želim biti kao moj tata.
Ne želim biti izmoren.
Ja ne želim biti poput svoje majke.
A to je?
Mislim…
Ne želim da me neki šupak opčini.
Ne želim zasnovati obitelj, a onda je napustiti.
Ozbiljno.
Fino. Dobro ti stoji.
Da, baš. Siguran sam.
Uplašila te visina ili skakanje?
Onda se bojiš oboje.
A ti si skočio bez oklijevanja. Bravo.
Bojao bih se da je noć.
Računa li se to?
Idiote.
Što bi učinila da se ne bojiš?
Kako to misliš?
Otišla bi s njima?
Što je?
Da ti nešto pokažem.
Kamo ćemo?
Hajde.
Hajde, dođi.
Vidi.
Ne mogu vjerovati.
Kako lijepo!
„Smokve, smokve, smokve.” Zar ne?
A1, B1, B2, B6.
-Željezo, fosfor, klor. -Jako su zdrave.
Da.
-To je iz udžbenika. -Biologija, 1. srednje.
Ne, nije iz srednje. Čekaj.
Imaš divan osmijeh.
Crvena cikla s divnim osmijehom.
-Ja? -Ti.
Pisalo je u nekoj knjizi. Neka vježba za mozak.
-Što se događa? -Zatvori oči.
I oguli smokvu u mislima.
Zatvori oči.
-To je čudno. -Hajde. Igrat ćemo ovo. Zažmiri.
Dobro.
Sad, zamisli.
Gdje počinješ guliti smokvu?
A onda…
Koji ti je dio ostao u ruci?
Koji dio zadnji guliš?
Kako to zvuči?
Nemoj otvarati oči.
Zagrizi.
Kakva je?
Dobra.
Još jedan griz.
Tako mi je žao!
Jebote, netko dolazi.
-Aslı, bježi! Netko dolazi! -Koji vrag?
Aslı, bježi!
Čekaj. Smiri se, čovječe.
Smiri se, ciklo!
Trči, ciklo, trči!
Kog vraga sad trčimo?
Smiješno je!
Stala sam u drek!
Denize, dosta je!
Dosta! Nitko nas ne lovi!
Kog smo vraga bježali?
Aslı? Gdje si bila?
Ne tiče te se.
Pozvali smo te da ideš s nama, zar ne?
Ne sjedam na igračke dečki koje ne poznajem.
Zbilja? Onda mnogo toga propuštaš, draga.
Spasila sam te od tih tipova.
Baš ti hvala. Idem kući.
U redu. Disko večeras?
Ajme! I ti ideš?
Mixi, dižeš frku bez razloga.
Idem s Denizom.
Neće ga pustiti unutra.
Onda ćemo nekamo drugamo.
Ti i tvoje dramatiziranje. Čekaj.
Hej, ništa ne govori tati. Čuješ me?
Vidjet ćemo. Aslı! Vidimo se!
Gospodine! U redu, gospodine!
U redu, gospodine! Odlazim! Pogledajte!
Žao mi je. Gospodine, žao mi je!
Ma ništa nije. Idiot je to zaslužio. Bezveze ste dolazili.
-Ugodnu večer. -Vidimo se.
Ljudi, sve je u redu. Možemo nastaviti tulumariti!
Hajde!
Reşate, Aslı.
Imaš osobnu?
Snaći ćemo se.
Cura ti dobro pleše.
Hvala.
Hej, Denize, dođi sa mnom. Hajde.
Oprosti.
-Sve si krivo shvatila! -Ma što to?
-Kako da pogrešno shvatim poljubac? -Slušaj!
Što pokušavaš objasniti?
-Idi i ljubi koga želiš! Jebi se! -Slušaj me, molim te!
Ebru!
-Dobro. -Seronja!
Poljubio je djevojku meni pred nosom!
Ebru, što tu imaš voljeti?
Taj tip ne zaslužuje tvoje suze.
Uostalom, seljačina je!
Ne pretjeruj!
Ne pretjerujem. Uostalom, zaslužuješ bolje, Ebru.
Takvi su tipovi niškoristi.
O, Bože! Aslı, vidi.
Ne kažem da ću se udati za njega.
I nemoj! Taj Burak bi bio na vašem vjenčanju.
Burak?
-Na vjenčanju? -Da, ja onda ne dolazim.
-Burak? -Da.
Čekaj malo, reci mi kako će Burak biti na mom vjenčanju. Nisam čak ni…
Gospođo!
Dođite na prozor, gospođo!
Gospođo!
Čovječe!
Gospođo!
-Zašto je ne nazoveš? -Neće izaći.
Šogi!
Šogi! Dođi na prozor, šogi!
Stari…
Zdravo.
-Kako je? -Standardno.
-Kako ste vi? -Dobro smo.
Sjajno. Vratit ću se.
-Što radiš? -Zanima te, Reşate?
To bi boljelo!
Kako je?
Standardno, rekla bih.
Još te boli?
Pa, ne tako jako.
Mislim… Da, boli, ali ne tako jako.
Denize, onda? Odluči se.
Boli.
Dođi onda.
Bok.
Bok. Poznajemo se?
Aslı, zar ne? Ja sam Burak.
Tip i ja smo se upoznali.
Usput, super ste zajedno.
To je Deniz. Poput brata mi je.
Samo kažem. Razmisli.
Tvoj je ako ti se toliko sviđa.
Dobro. Koliko?
-Pa, skup je. -Aslı!
Što je? To je bila šala.
Hej, kamo ideš?
-K Ebru i ostalima. -Začas stiže. Čekaj.
-Ti si Ebruin brat? -Nažalost, da.
Onda smo susjedi.
Ali nikad te nismo vidjeli ovdje.
Nikad?
Ne provodim mnogo vremena u toj kući.
Kad sam ondje, zovu me s pritužbama.
-Misliš, moj tata. -Ma daj. Tata ti je upravitelj?
Ne znam. Možda.
Bolje ti je da se pripaziš.
Ništa ne radimo. Samo se malo zabavljamo.
-Slobodno i ti dođi, susjedo. -Hvala.
Koliko da ti platim?
Uvijek sve pokušavaš kupiti?
Ako ti prodaješ, da.
Prodaje.
I Burak je ovdje.
Čavrljam s tvojim bracom.
-A gdje je onaj gad? -Pročitala si njegovo pismo?
Tko ga jebe!
Aslı, idem u vodu.
Prijatelju, kako se zove tip s Ebru?
-Özgür. -Özgür.
Özgür, hoćemo igrati odbojku?
Hajde, dečki!
-To je to! -Bravo!
Ovamo, daj mi je.
Hajde!
Denize! Stari, ostani straga.
Emre! Reşat!
Grozan si. Grozan!
Hajde!
Ma daj!
Usredotoči se na igru!
Aslı.
Vidimo se.
Kak' si? Baš su iritantni.
Drugi je tim bio jači.
-Ebru, čekaj. Molim te. -Mi smo imali Deniza.
-Poslušaj. -Zabio sam jedini poen, ali…
Imaš pravo. Naš je tim bio slab.
Što je, čovječe?
-Spasi sestru, Supermane. -He-Mane, ti imaš moć.
-Dobro. -Idi i tresni ga.
-Hajde. Zovi ga. -Razbij mu glavu.
-Znaš to? -Ne.
Mi smo odmah iza tebe.
Nemoj to smatrati varanjem.
-Misliš da si jak jer si sad viši? -U redu je.
-Pusti ga. -U redu je.
Hajde, idemo.
-Ne, nemojmo. Dođi. -Ne, trebao bi ići.
Ne povlači ruku. Idi i sredi ga.
Molim te, Ebru, molim te.
Stari, uvijek ćeš biti gubitnik. Čuješ li me?
Denize? Koji vrag?
-Maltretiraš dijete? Kog vraga radiš? -Šalili smo se.
Ovo je vama šala?
-Prestani plakati. Nebitno. -Jebi se!
Denize.
-Dobili su svoje i opet će. -Ebru, idi.
Nemoj se ljutiti. Preklinjem te.
Denize?
-Seko, idi. -Što je bilo?
-U redu je, Aslı. -Koji se vrag dogodio?
Sine?
Ništa nećeš pojesti?
Ovako…
Trebali bi se ispričati Denizu.
Ništa nismo učinili.
-Jesi li siguran? -Da.
Razmisli opet.
„Ne mogu poći ako ne znam kamo ću.”
Emre, koji vrag?
Jao, oprosti.
Što se događa? Što je?
Ništa.
Nećeš valjda dopustiti da te ti idioti dotuku?
To je hrpa seronja. Zbilja.
Dobro.
Ovo je prvi.
-Stavite ovamo, bum, ovo je moje. -No, tako nešto!
Stari, slušaj.
-A da dođeš u Kiraz večeras? -Kiraz?
Da. Svirka uživo.
-Možda. -Čekat ću.
-Hajde, Burak, završimo ovu igru. -Dobro, evo me.
Dakle, vi baš želite izgubiti?
-Želite da… Dovraga! -Bože!
-Mi ne razgovaramo, stari? -Razgovaramo.
-Ignoriraš nas? -Naravno da ne.
Gdje je Ebru, Denize?
Mislim da je nešto morala obaviti s mamom.
Cijela nas obitelj ignorira.
Aslı, stvari su ti ovdje. Mi odlazimo.
U redu!
Želiš li večeras u Kiraz?
Kiraz? Dobro.
Da, možemo tamo.
Bilo bi bolje da skineš košulju?
Idem ja.
Iznesi smeće, sine.
Kažem ti da idem, a ti i dalje o smeću.
-Ebru ga može iznijeti. -Zašto? Ebru ne ide s tobom?
Kamo ćeš, ljepotane?
-Na druženje s Ahmetom i dečkima. -To je dobro. Moraš znati svoje mjesto.
Vrati se do jedan!
Mama, stavio je tatinu kolonjsku.
-Šališ se. -Sigurno je ispraznio bočicu.
-Denize? -Bok.
-Kako smo? -Dobro.
Sam si?
Pa, ja…
Znaš Ebru.
-Zakasnit će i na… -Da.
Tipično.
Uđimo mi, a oni neka dođu.
Idemo.
Susjede.
-Burak? -Dođite.
Sjednite. Kako ste?
-Dobro. -Dobro.
Što ćete popiti?
-Pivo. -Ne pivo.
Imam nešto bolje. Stiže.
-Dobro. -Prijatelj mi je vlasnik. Visim ovdje.
Burak, tvoj red!
Jesu li i ovo oči zle ?
Je li i ovo ureknuto ?
Što god učinila
Grijeh je moj
Jesu li i ovo oči zle ?
Je li i ovo ureknuto ?
Što god učinila
Grijeh je moj
-Kako je, stari? -Standardno.
I ja sam dobro, hvala.
Moramo razgovarati.
Ne znam gdje je Ebru.
Ne ona i ja. Ti i ja. Mi moramo razgovarati.
Na eks, hajde!
Ne mogu do tvoje sestre.
Kaže da sam je prevario i to je to.
Jesi li?
Mislim…
Malo.
Nije strašno.
Zašto su žene takve?
Razumiješ li ti njih uopće?
Zbilja su komplicirane.
-Da. -Zar ne?
Ebru ti je sestra. Ali…
-Ebru je teška. -Ha?
-Teška je Ebru. -Imaš pravo.
Gle, i tebe smatram svojim bratom.
Pa, pomozi mi. Može?
Hajde, buraz.
Denize?
Hoćemo li?
Özgür i dečki su nas iznevjerili.
Njih zaboravi. Došli bi da su htjeli.
Da! Zadovoljni smo onime što imamo.
Nažalost, Ebru nema.
-Razmislio si o našoj situaciji? -Kakvoj to situaciji?
-Znaš da se želi pomiriti s Ebru? -I?
Hajde, učini bratu uslugu?
Daj mi to.
Bio si veliki šupak prema toj curi.
Zbilja pokvaren.
-Ako obećaš da ćeš se ponašati… -Časna riječ!
-Smiri se, frajeru. -Uzbudio sam se.
Dobro, onda…
Možda postoji još jedna opcija.
I možda je to smrt?
Od vas zbilja ništa ne trebam.
-Nikog nisam pozvao. -Što?
Samo sam tebi rekao za večeras.
Misliš da je ovo hotel, Denize?
O čemu razmišljaš?
Ni o čemu.
To je nemoguće. Svjetski rekord je tri sekunde.
Rekord u čemu?
Svjetski rekord u razmišljanju ni o čemu.
Mislim da nisu sve ženke.
-Pogledat ću još jedanput. -Dobro.
Ispostavilo se da je tip ronilac. Majstor razmetanja.
Ali ne padam na to.
Pa i bolje ti je.
Ne želim ništa s njim, ali…
Ali što?
Što želiš čuti?
Kako tebe šarmirati?
Casanova!
„Koga ćemo šarmirati, dečko?”
„Šarmirati“, kaže on!
-Tko će koga šarmirati? -O čemu je riječ?
Ma ništa. Zrak, voda, zemlja.
-Vatra. Ne zaboravi na to. -Vatra.
I ovo potiče vatru.
Vatru ljubavi. Afrodizijaci.
Sačuvaj nam malo.
Ukusno, zar ne?
-Tebi su bili dobri? -Dobri su.
Uspori, kaubojko.
Zašto? Možda bi me uhvatio.
Možda neću.
Ti bi bio na gubitku.
Dobro što smo ponijeli rukavice. Iglice bi nas izbole.
A da zovemo Ebru i dečke?
Sigurno se opet svađaju. Nisam raspoložena.
Gnjavit će me. „Zašto niste mene poveli?
Zašto si me ostavio?” Ne mogu s njom.
Trebao si na to misliti kad si sestru ostavio ondje.
Dobro, idemo onda.
Hajde.
Dobro, Dusty.
Ebru?
Kaane, prestani.
Jebote!
Dakle, pomirili su se.
-Izvoli. -Ljudi, nije to kraj svijeta.
Za mene jest. Ako ne upadnem, mrtav sam.
Aslı, ti se našla pametovati. Sigurno si rasturila na ispitu.
Zar oni nisu posvađani?
Opet smo ih spojili. Nažalost.
Zbilja?
Mislim da ćete svi proći.
Aslı garant, za nas nisam siguran. Koliko ti vremena imaš?
-Još dvije godine. -Razgovarat ćemo za tri.
Možda neću ići na faks. Nije nužno.
Nego što ćeš?
Već godinama učimo.
-Misliš da maturanti dobivaju poslove? -Samo neželjene.
A fakultet ti jamči posao?
Novac, stari. Novac.
Idite na faks, ja ću odlučiti poslije.
-G. Sveznajući. -Baš!
-Zaslužuje dobre batine. -Nisi to već pokušao?
Denize.
Aslı, stiže tvoj dragi.
Özgüre! Prestani!
Koji vrag?
-To je smiješno? -Da.
Nemoj se smijati.
Ovime ja častim.
-Ozbiljno? -Stiže još.
-Hvala. -Hvala ti. Hvala.
Aslı, mi odlazimo.
-Mi idemo. Bok! -Vidimo se.
-Vidimo se, društvo. -Hajde.
-Bok. -Bok.
Još malo pa će jedan. A da i mi pođemo?
Ne bismo smjeli Ebru ostaviti samu.
Hajde.
Evo ga!
Denize?
Mogu li ja dobiti kavu?
-Kavu? -Da.
Nemojmo reći „kava“, nego „pijana si“.
Dobro.
-Dobro. U redu, igrajmo. -Ne ide mi to baš.
-Ovamo staneš. -Čekaj, samo da se okrijepim.
Dobro.
-Izvoli. -Ovo je tvoje.
-Uzet ću crvene. -Crvene?
Da.
Uopće nije loše.
Ali čista sreća.
O, kvragu!
S curom koju je upoznao prošli tjedan.
Nema šanse.
Evo nas. Pridrži ovo.
Naravno.
-Hvala ti za večeras. -Nema na čemu.
Dobro.
-Vidimo se. -Vidimo se.
Prijatelju?
Druženje kod mene?
Hajde.
Pokušavaš nas ubiti?
Možda upravo suprotno, stari.
Živjet ćeš dulje.
Neograničeno. Beskonačno.
Do samoga kraja.
Na primjer, moji su roditelji ovo sagradili,
ali ja tu živim.
Prihvati da nema sutra.
Sutra bi već mogao umrijeti.
Znaš, da umrem,
kladim se da se Ebru ne bi uzrujala.
Uzrujala bi se.
Bila bi uzrujana nekoliko dana, a onda bi nastavila sa životom.
S vremenom zaboraviš.
Denize.
Što se zbiva između tebe i Aslı?
Ne ispušta te iz vida.
Gotovo kao torbicu.
Imate taj svoj ples. Zar ne?
Misliš na večeras?
Ne, to je bilo samo da naljuti dečke.
U igri je bila nekakva oklada.
Aslı ti je to rekla?
Aslı je lijepa djevojka.
Lijepa je.
Aslı je lijepa.
A ti?
I ja sam lijep.
Vidiš?
Poljubili ste se.
Nije bio pravi poljubac, ali poljubio sam je.
Možemo se poljubiti…
A možemo otići dalje od toga.
Tvoja je sestra otišla daleko.
Dakle, vi ste sad skupa?
Denize, ovo shvaćaš preozbiljno.
Ne znam.
Pusti.
Evo ga.
Šalim se. Hajde. Evo.
Nemoj previše razmišljati o tome. Nije važno.
Polako, stari.
Pustit ću to, ali ne mogu se sabrati.
Računa li se to?
Naravno da se računa.
Bili smo nasmrt zabrinuti. Nasmrt!
Nisam imala pojma što radiš!
Jesi li živ ili mrtav, gdje si?
-Mali, slušaš li ti mene? -Slušam te, mama.
Murate, ti ništa nećeš reći?
Što želiš da kažem? Ovo je smiješno.
-Djeca. I mi smo to radili. -Ti to i dalje radiš.
Kako to misliš?
Vraćaš se kući ujutro. Vidio je to od tebe.
Da su barem ostali odakle su došli.
Da su bar ostali ondje!
Kako si, Denize?
Isto.
Što je?
Standardno. Kako si?
Normalno.
Nešto nije u redu?
Ništa. Naručio sam hranu.
-Mene nećeš pitati? -Što?
„Jesi gladna? Da ti nešto naručim?” I slično.
„Jesi gladna? Da ti nešto naručim? I slično.”
Ovo je zbilja dobro.
Bekirov odvratni burger.
Dobar tek.
Što kažeš na ono sinoć?
Što ti kažeš na to?
Pa….
Bilo je drukčije.
Hej, ti.
-Dobro došli. -Bok.
-Ajran? -Nipošto.
Burakov napitak.
Ispričavam se.
Što je to?
To je alkoholna zaštita od klorirane vode.
Pa, Burak, nisi trebao doći na bazen.
Nitko te nije prisiljavao.
Netko te prisilio?
Nije.
Donesem darove i izgrdi me.
Rekao sam joj da se nađemo na plaži…
Uzeli bismo čamac.
Ali htjela je doći na bazen.
Čemu bazen služi…
kad imaš more, zar ne?
Goriš iznutra, ha?
Vidio sam prijateljicu.
Kako je, Pınar?
Standardno.
Što planiraš večeras?
Kućni posjet s roditeljima.
Sutra navečer?
Ispit starijeg brata. Znaš, proslava.
-Proslava. -Da.
Ti? Ne dolaziš?
Pa… Özgür i ja se baš i ne slažemo.
Ali doći ću. Vidjet ćemo.
Što si mi htio reći?
Ja…
Htio sam te pozvati van.
Mislim… Hoćemo li? Bi li?
Naravno.
Dobro. Vidimo se.
Vidimo se.
Ahmete! Što radiš?
Prijatelju! Hajde, hamburger ti je stigao.
Naručio sam još jedan, stari.
Previše jedeš, Denize.
Nemoj opet postati Pacman.
Kamo ćemo večeras?
Večeras sam doma. Sutra navečer ludujemo.
Zašto ne danas?
Tata i ja ujutro idemo u grad.
Možemo večeras tamo.
Daj, Burak.
-Rezultati ispita. -Aha.
Kakav je plan za sutra?
O čemu smo razgovarali?
Nismo rekli da ćemo svi slaviti zajedno?
Jesmo li?
Zar ne, Denize?
Imamo obiteljsku večeru.
Kakvu večeru? Ebru neće biti ondje.
-Kako to? -Opet nas je otpilila.
Ide na Kos s Kaanom.
Kos?
-Moja mama to ne bi dopustila. -Bi ako ide na faks.
Ne ide.
Sigurno će upasti na te koje je odabrala.
Znači, zato je Kaan mljeo o Kosu.
Buraz zaslužuje pljesak. To je bio pametan potez.
Denize, želiš i ti doći? Svi će biti… Denize?
Tebi govorim.
I ti bi trebao doći. Svi će biti ondje.
Razmislit ću.
Dobro.
Razmisli.
Ajme. Muhe su se skupile.
Čaj je hladan.
Što je?
Ebru? Je li loše?
Dobro, dušo. U redu je. Tu je sljedeća godina.
Upala sam na poslovnu administraciju. Zafrkavam te!
Kćeri moja.
Ljubavi moja! Bravo!
Znala sam!
Što ćeš ti raditi?
Ne znam. Možda odem na Kos.
Kako bi ti…
Denize, ti si idiot.
Ne miči nogu.
Mogla bi reći mami:
„Ponestalo mi mjesta za ljubakanje. Nastavljam tamo.”
Pssst! Ne budi seronja.
Čovječe, odrastao si.
Zbilja jesi.
Tata je rezervirao stol u restoranu pa večeras nikamo ne idite.
-Što je? -Ništa.
Mama, već imamo planove za večeras.
S prijateljima.
U redu. Možete onamo poslije večere.
Večerat ćemo.
-Ali nije da svaki dan kao obitelj… -Mama, nije pošteno prema drugima.
Pozvali su nas. I obećali smo.
Ne bi bilo u redu da ne odemo.
Dobro. Ti reci tati.
Može.
I kasno ćemo se vratiti.
Ne pretjeruj sad.
-Nema na čemu. -O, Bože, ti si…
Ti si moj lav. Ti si moj tigar. Ti si kralj braće i sestara!
Čovječe, što kažeš na Aslı?
Što?
Bila sam do nje, ali nije otvorila.
Prijavila se samo na jedan faks.
Mislim da je shrvana.
Hvala ti što si došao, Denize.
Ne ideš na veliko slavlje?
Ne.
Želiš li ti raditi nešto drugo?
Možda se rezati?
Ne, mislim… Ne znam.
Želiš li otići nekamo drugamo?
Da, naravno.
Hajdemo nekamo drugamo.
I nemojmo nikoga povesti.
-Samo mi. -Da.
Idemo.
Kod kuće je depresivno.
Denize?
Kamo ideš?
Mami trebaju neke stvari pa…
-Ti ne dolaziš? -Dolazi.
Da. Mislim… Doći ćemo s Ebru.
Ebru ćeš dugo čekati.
Nećeš mi čestitati?
-Čestitam. Medicina, zar ne? -Hvala, stari.
-Vidimo se. -Vidimo se.
Vidimo se.
Denize, što je? Hajde.
Bok.
Smijem li pitati kamo idemo?
Odsad ne želim znati kamo idem.
Dakle, prepusti se.
Slušate Radio Reks. 103,2. S vama je Melih Alaca.
Nastavimo sa željama slušatelja.
Moj prijatelj iz Bodruma, Burak Gumus, zatražio je pjesmu za Aslı Ilhan.
Bok, Aslı. Nadam se da nas i ti slušaš.
Tarkanov „Kır Zincirlerini”.
Za sve koji ne mogu spavati i za Aslı, koja je u Bodrumu, od Buraka.
Tarkan, „Kır Zincirlerini”.
Možda da usporimo?
Učinit ćemo nešto drugo.
Trenutak tišine.
-Burak, što radiš? -Burak!
Burak!
Što radiš? Želim vidjeti kamo idemo.
Samo minutu.
Burak, daj.
Burak, pazi!
Dobro, smiri se. Gotovo je.
-Trajalo je samo minutu. -Kako to misliš?
Smiri se. U redu je.
Divno, zar ne?
Vidite, tamo smo išli.
Farovi nisu radili.
Mama je gnjavila tatu kako ih nije dao popraviti.
Ne znam je li tražio majstora, nije ga mogao naći
ili je bio lijen.
Da, ta nesreća.
Zbila se na putu ovamo.
Znate…
Na pameti vam je, a ne usudite se pitati.
U redu je.
To je normalno.
U biti samo želite pitati kako su mi roditelji umrli.
Ali ne možete me pitati kako su mi roditelji umrli.
Da pitate, pitali biste kako sam ih izgubio. Zar ne?
Ali to nije to.
Možeš izgubiti ključeve.
Naći ćeš ih poslije.
Ali ne možeš naći ljude.
Ljudi umiru.
Kužite?
Moji su mama i tata mrtvi.
Više ih nema.
„Što bi učinio da se ne bojiš?”
Zar ne?
Hajde, Aslı! Hajde!
Dođi! Hajde!
Tako je hladno!
Mislila sam da se bojiš! Kako to?
Popij i ovoga malo.
Ne, već sam polupijana.
Pa što? Tako je bolje.
U redu… Ma daj!
Daj mi to.
-Ozbiljno? -Hajde.
Daj mi to.
Denize? Kamo ćeš?
Nikamo. Samo ovo skupljam, za vatru.
Dobro.
Čovječe, koji vrag?
Sad ste pretjerali!
Ne znam što da još učinim! Ne znam što vam treba!
Kako da učinim više od ovoga? Koliko puta?
Zar nikad ne mislite na majku? Koliko se puta ovo treba dogoditi?
Koje od vas da kaznim? Na izmaku sam snaga!
Prisilila sam vas da živite u ovoj kući?
Dobro.
Idite. Odlazite iz ove kuće!
Ni ja vas više ne želim! Riješit ću vas se!
Nekoć sam i ja htio odrasti.
A onda, prije nekog vremena…
Htio sam da sve završi.
Dovoljno sam rekao, zar ne?
Ali kad ste se vi rodili…
Nešto se promijenilo.
Vrijeme se promijenilo.
Odrastanje se promijenilo.
Je li bilo bolno? Bilo je. Jest.
Patiš. Izgubiš najmilije.
Ali uvijek nešto otkrivaš!
O ribolovu ništa ne znam.
Da.
Ali nije važno.
Ovdje mogu biti sam sa sobom.
Dođem ovamo.
Slušam svoj unutarnji glas.
Zbilja ga slušam.
Trudim se čuti što govori.
Kako se osjećam?
Gdje boli? Jesam li sretan?
Što se danas dogodilo?
Jučer, što se točno dogodilo?
Ali ne obraćamo pozornost na to.
Ne obraćamo pozornost, ali tijelo govori.
Tijelo nam kaže.
Ako znaš slušati, tijelo ti se obraća.
Osjećat ćeš se bolje.
Ne znam. Više paziš na sebe.
Percepcija je bolja.
To je rupa bez dna.
Doista.
To je rupa bez dna.
Kako si?
Standardno. Ti?
Dobro sam. Ide.
Jesi li za pivo?
Znaš li zašto cvrčci cvrče?
Ne, ali iritantni su, jebote.
Nema većih čudaka od njih.
Pod zemljom ostaju 17 godina.
Zadnja četiri tjedna izlaze i pare se.
Jebote! A onda?
Oni koji vode ljubav, uginu.
-Čudno, zar ne? -A što je s ostalima?
To su ovi.
Cvrče zadnji put. Do rujna nijednog neće biti.
Stari, trebao si mi to prije reći!
Kakvo nevjerojatno sranje.
Can, znaš li zašto cvrčci cvrče?
Da, ali želim da mi i ti kažeš.
Stari, on samo o tome govori.
Hej, to je naš zivziv.
Koji je to vrag?
Idemo u Adonis? Za kraj ljeta.
Hajdemo, dečki.
Vidjet ćemo.
Kako to da ta svjetla ne smetaju zrakoplovima?
-Kako to misliš, ne možemo ući? -Ovaj tip izgleda dobro, ali vidi nas.
Bože dragi.
-Vodiš nas. -Čekajte ako ne uspijem ući.
Ti sigurno nećeš ući. Zašto si ovdje?
Ionako nećeš moći ući.
Baš smo razuzdani. Parkiralište!
Pınar, jebote, prestani kukati.
Melje li ga melje.
Zbilja smo luzeri.
Kako smo luzeri? Unutra ne čuju jedni druge.
Tu razgovaramo, vidimo Adonis, zivzivi gore. Gledaj to tako.
Ahmete, zbilja si kreten!
Pijmo pa više neće biti luzera.
Hajde. Nazdravimo.
Hajde. To, stari.
-Peče! -Žari!
-Nemoj stati, Pınar! -Dobro!
Ne puno.
Mislila sam da ćeš me opet otpiliti.
Oprosti zbog toga.
Ispričavam se.
-U redu? -Ljudi, počinje pjena-party!
Odakle sad to?
Denize, na eks. Hajde! Nismo manje vrijedni od njih.
-Tako treba. -Bolji smo.
Finjaka mjesto.
-Žari! Peče! -Žari!
Stari, ovo je pretjerano.
Tko je uopće održao prvi pjena-party?
Buraz, grcat ćemo u lovi. Biznis sa sapunicom.
Mjehurići Mehmet.
Oho! Perilica im je ostala otvorena!
DJ! Pojačaj to!
Hej, DJ!
Zdravo.
Što radiš ovdje vani? Uđi.
Dobro nam je ovdje.
Zapravo, planiramo doći i nagodinu. Odličan ugođaj.
Ne. Već sam previše popila. Ne bih.
Vidjela sam vas pa sam vas došla pozdraviti.
Dobro vam je. I bolje od toga!
Ne pokušavajte ući.
Mehmete, stari. Bas!
Mehmete, stari! Prestao je.
Što radiš?
Što je ovo točno?
Točno, ljubimo se.
Ljubite se.
Ima djevojku.
A ona ima dečka. Pa što?
Sjajno! Kakav je to osjećaj?
Je li dobro?
-Ne izazivaj. -Nemoj!
Dosta je. Hajde.
Što „hajde”?
Ne diži frku oko ovoga. Samo se ljubimo. Vidi!
Kog vraga radiš?
-Denize, smiri se. -Što radiš?
-Kog vraga radiš? -Denize, što radiš?
Pas ti mater! Kog vraga radiš?
Jesi dobro? Što se dogodilo?
-U redu je. -Što se dogodilo?
Ovo je u redu?! Je li Deniz dobro?
Trenutačno ne možemo zaprimiti vaš poziv…
Telefonska sekretarica. Ja ne znam govoriti stroju.
Nazovi ih poslije.
Ptica trkačica. Tri slova.
Dugi je odmor završio. Ha?
Ne, tata! Imamo još dva dana.
Kasniš.
Ali…
Ja sam malo uranio.
-Valjda. -Valjda.
Šališ se.
Jako smiješno.
Nimalo.
Samo ne želim zaboraviti.
Što to?
Stavi je unutra.
-Hajde, Ebru. -Evo me.
Aslı ti šalje.
Aslı ima…
mobitel.
A budući da počinjem studirati,
trebat će i meni.
Da vidimo hoće li meni trebati pa ćemo razmisliti o tvom.
-Možemo? -Možemo.
Idemo.
I krećemo.
Halo?
Prijevod titlova: Bernarda Komar