Než otevřeš pusu, nejsem tvůj vlastní, ale nevlastní brácha.
Co to bylo? Proč se hlásíš takhle?
Protože si chceš říct o prachy,
a když se ptám, proč ti je měl dát,
slyším vždycky: "Protože jsme bráchové."
Nikdy neupřesním, že jsi nevlastní. Ale okolnosti mě nutí...
Čau, Paxtone. Co ty tvoje trhavé pohyby hlavou?
-Četla jsem o tom jeden článek. -Jo, to je pod kontrolou.
Co to tvoje betonové umění?
Prodala kus za padesát tisíc dolarů.
Zmrzlý vodopád. Pro dnešní dobu příhodný.
-Čím je to pro dobu příhodný? -Hele, to je úplně jedno.
Jenom jsem volal, jak se máte. V New Yorku to prý řádí.
Je to zlý. Zrušili NBA.
Slyšeli jsme, že je v Londýně úplný lockdown.
-Jo a mám nucenou dovolenou. -Super.
Jo. Můj život už nemá doslova žádný smysl.
-Jak se má Linda? -Jo, je někde v baráku.
-Máte nějaký problém? -Máme nějaký problém? Takhle...
Pohodlnou lež, abych se vyhnul pitvání
našich domácích poměrů, nebo pravdu? Tak pohodlnou lež.
-Ne. Jaký problém? Jsme v pohodě. -Vyřídíš jí, že jí zaskypuju?
-Jo a Davide, prodal jsem motorku. -Cože?
Jo, mám kupce. Zaplatí mi, až nás všechny vypustí
z okovů toho psychologického pekla.
Z plamenů spalující samoty. Ze šroubů izolace,
kdy už nepoznáš, co je tvé tělo a co je nábytek.
Nemožnosti nakopnout mašinu a odjet.
Nedávám teď najevo, jak se cejtím?
Proč jsi prodal motorku? Ty jsi tvoje motorka. Ta motorka je ty.
Jo, prodal jsem sebe. Prodal jsem své bývalé já.
Bylo mi té mašiny líto.
Zaslouží si někoho, kdo bude ctít jejího ducha.
Někoho, kdo i teď porušuje pravidla.
A ty s Lindou co? Pohádali jste se?
Linda se to prý chystala ukončit.
To, náš vztah, cokoli to bylo,
protože jsme se odcizili, neboli že šla nahoru a já dolů.
Chtěla to ukončit před vyhlášením lockdownu.
... lítaly kapky a srážela se pára, protože jsme řvali.
Já něco řekl a ona něco řekla
a teď tady spolu trčíme. A to, co jsme řekli,
zní po domě jako ozvěna, jako bijící zvony.
Jsme tady zavření dva tejdny.
No nic, popravdě jsem chtěl slyšet lidský hlas.
-A vybral sis nás? -Jo, proč ne?
A co tvůj kámoš Mike?
Ne. S Mikem jsem skončil. Překročil... To je pro mě!
Překročil meze, když prohlásil, že virus covidu vznikl ,
když židi tajně vypustili mimozemskou DNA
do postřikovačů kdesi v čínském golfovém resortu.
Zdá se, že ti přijelo jídlo, tak už ti dáme pokoj.
-To není jídlo, to je sendvič. -Jo, drž se, brácho.
-Nevlastní. -Vyřiď Lindě, že jí zavolám.
Jo, napíšu jí vzkaz, aby to bylo ještě divnější.
Krutá realita boje s koronavirem...
Z parku Roundhay v Leedsu,
jednoho z největších v Evropě a téměř vylidněného,
po Trafalgarské náměstí v Londýně, které obvykle praská ve švech.
Důkaz sociálního distancování v praxi.
V tomto kriticky důležitém čase se ministerský předseda Johnson,
sám nakažený, vyjadřuje k...
-Mario, ahoj! Děje se něco? -Ne, nic. Všechno je boží.
Držíme se. Jo, mluvili jsme s Paxtonem.
Slyšela jsem. Něco. Měla jsem přes hlavu polštář.
Prý máš příznaky.
Už snad pominuly. Doufám. Já nevím.
Zelený smoothie. Musíš mi poslat recept.
To není recept, ale akce.
Vhoď tam zelený. Zmáčkni knoflík.
Jak to teď máte s Paxtonem? Všechno dobrý?
Ty víš, že všechno není dobrý.
Nejenže všechno není dobrý, nic není dobrý.
A všechno není nikdy dobrý. Ani jeho jméno není dobrý.
To jsou jeho slova. Jeho jméno je prý indikátor zkázy.
Poslední dobou je takový.
-On se tak změnil. -Všichni se měníme.
Lindo, ty se vyvíjíš. On mutuje. Potřebuje pomoc. Četla jsem...
Třeba tuhle řekl, že chlap,
který po pětatřicítce jezdí autobusem, je ztroskotanec.
On jezdí autobusem denně. Jezdil. Dělá to, aby se mučil.
... žádný chlap není plně při vědomí.
Prý prodává motorku. To je velký krok.
Jo, shodli jsme se, že potřebuje čas,
takže si hodlá ty peníze za motorku ušetřit,
jet do Kazachstánu a tam přemýšlet o životě.
Proč do Kazachstánu?
Před deseti lety jsme ho procestovali.
Před deseti lety? Před milionem let.
Každopádně on tady uvízl a já taky.
-Lindo, je tam někdo jiný? -Ne, jenom já a on.
Ne, myslím jako jiný muž.
-Ne. -Tak žena?
-Co? -Jenom spekuluju.
Myslím na tu noc v Londýně, kdy jsme zašly moc daleko.
-To byla jenom tráva a zvědavost. -Obě jsme měly orgasmus.
Tyhle hovory prý nejsou úplně zabezpečené.
Někdy na tu noc myslím.
-Fakt, jo? -Jo, ty ne?
Poslyš, Mario. Celý den jsem byla na Skypu a na Zoomu.
Kancl je zavřený. Musím se vyspat.
-Tak jo, ahoj. -Ahoj.
-Miluju tě. -Co?
Bože.
Paxtone, ty někam jedeš?
-Kam bych asi tak jel? -Proč máš hadici na výfuku?
Chtěl jsem si udělat selfíčko.
Někdo z práce mi psal, jak zvládám lockdown.
Chtěl jsem mu poslat fotku,
jak mám do helmy zastrčenou hadici.
Přišlo mi to vtipný. Úsměvný obraz zoufalství.
Fakt jsi chtěl jenom selfíčko?
-Jo, držel jsem snad mobil. -Nechtěl jsi nastartovat?
A jet kam? Nikam se nemůže.
Vešel jsem a ucítil garáž a motorku.
A ta vůně mě z nějakého důvodu sklíčila.
Ta police je celá od oleje. Zamažeš si zadek olejem.
-Kristepane, to je den! -Zlej?
Ne, jenom práce. Mám blbé zprávy. Nic ve srovnání se vším.
Mimochodem, fakt jsem chtěl jenom selfíčko.
"Mimochodem, kdyby ses náhodou bála."
Jenom... Jenom taková hra.
Nebo nácvik.
Já ne... Nemysli si, že něco hledám.
Víš, že mi volala Maria a vyznala mi lásku?
-Co? -No jo.
Všude se vynořují tajemství. Máš klíč od domu?
-Ne. -Nechám ti otevřené dveře.
Co je?
Hraješ si s hadicemi a výfuky
a my pořád děláme, že se nic neděje.
Nechovám se teď normálně, já vím.
Vůbec teď nemůžu spát.
Nikdy jsem teda nebyl normální, ale...
Býval jsem na to pyšnej. Teď jsem akorát...
-Akorát co? -Nevím.
Teď jsou mi jasný komplikace, který to s sebou nese.
Moje superanalýza každého zrnka písku. Každého slova.
A pod zámkem je to ještě horší.
Musíme najít způsob, jak si tím projít odděleně.
Jsme spolu jenom proto, že jsme ve stejném domě.
Můžeme se kolem sebe plížit, než budeme volní...
-Co? Co je? -Nic.
Dobrou. Je tam zbytek vánoční výzdoby.
Je tam už od Vánoc.
Podle terapeuta se ho mám snažit tolerovat, brát to jako zkoušku.
Doteď jsem s ním mohl žít s vírou, že dělám pokroky.
Ser na pokroky. Proč ho nesundáš?
-Terapeut mi říkal... -Jebat terapeuta. Paxtone...
-Což jsi málem udělala. -Dospěj už. Sundej to.
Jestli tě to štve, tak to sundej.
Navíc Vánoce nejsou žádná bezva vzpomínka.
Vánoce nejsou bezva vzpomínka. V tom se shodneme.
Je to počátek našeho konce, nemyslíš?
Pro mě to bylo dávno před Vánocemi.
Promiň.
Proč lidi považujou upřímnost za klad?
Jak to máš vůbec s tou terapií?
Mám ji na Zoomu. Můj terapeut má na zdi paroží.
Tohle jsou mimořádné okolnosti, Paxtone.
Nemůžeš žít se ženou, co ti dala kopačky
a s kouskem třásně na zdi.
-Už se tomu začneme smát? -Proč ne?
Co s tím jinak můžeme dělat, že? Nechceš židli?
Jasně.
Bravo.
-Sakra! To je lepší. -Počkej.
Tam v té garáži mě napadlo,
jestli jsem to před lety seděla vzadu na motorce fakt já.
Jo, bylas to ty.
Pevně ses držela a řvala.
To dělám i teď. Pevně se držím a řvu, ale ty mě neslyšíš.
Ani nikdo jiný. Tak dobrou.
Kvůli čemu ty řveš?
Kvůli čemu ty řveš? To já tady řvu!
Ahoj, cizinko!
-Ahoj. -Jak se máš?
-Příšerně. A ty? -Děsně.
Zdravím!
Chce si někdo v naší Portlandské uličce poslechnout pár veršů?
Čtu stohy poezie a poslední dobou o to víc, že nemůžu spát.
Fajn způsob se ujistit,
že nejste jediná lidská bytost na zemi, co je úplně v prdeli.
-Co blbneš? -Jenom bavím své spoluvězně.
Báseň se nazývá "Povstaňte!".
Složil ji D. H. Lawrence, mimochodem.
Mimochodem, kdyby vás to zajímalo.
Jdeme na to.
"Povstaňte, ale za Ježíše ne!
Minuli byste se s dobou.
Za spravedlnost a veselí. Podržím vám klobouk.
Za spravedlnost povstaňte, vy podvedená chásko!
Povstaňte, rozdejte rány, těch tvrdých rozdejte na sto.
Povstaňte za nový řád. Za život v plné kráse.
Za svobodu, ať každý žije rád, Přijďte a neukročte!"
Děkuji. Snad jsem vás neprobudil.
Ale začíná mi nějak hrabat.
Radím vám všem,
využijte tuhle divnou dobu, která nás postihla,
a vezměme si zpátky všechno, co vám život dluží.
Jdi spát, kreténe blbej!
-Kdyby to šlo, šel bych. -Nech ho, brácho!
A jestli narazím na další dobré básně, rád se podělím.
Bylo to skvělý!
-Dobrou, Portlandská. -Dobrou!
Díky!
Bože, prosím, dopřej mi spánku.
-To je... Čemu se směješ? -Je jich tu tolik.
-Tady je máku jako máku, lásko. -Jdeme sklízet.
-Ticho. Přestaň bejt tak hlučná. -Byla tam včela! Fakt jako!
Co sakra děláte v mojí zahradě?
Dobrý?
-Jenom trháme tohle. -Jsou to jenom makovičky.
Všechny dýlery v našem bloku zašili,
protože to jsou jediní, co jsou na ulicích, že jo?
Z těchhle makoviček vyrobíš v podstatě opium.
Jenom nařízneš slupku a vyteče šťáva.
-Ale jak víte, že tady jsou? -Bydlíme támhle v tom věžáku.
Náš kámoš má dalekohled. Berou ho hvězdy a takový.
Ze srandy se díváme dolů na baráky.
Jako do oken a tak. A pak jsem si všimnul, že vám to tu roste.
Kde se to sakra vzalo v mý zahradě?
Myslím, že tady v sedmdesátých squatovali hipíci.
Pěstovali mák a on tady pak zplaněl.
-Jak se ta šťáva upravuje? -Nijak.
Nakapejte ji na tabák a pak to vykuřte.
Nebo si ho třeba zamíchejte do coly.
Já už nekouřím. Ani nepiju colu, ani drogy neberu. Vůbec žádný.
Ale za starých zlých časů jsem vyhulil dost heráku.
To není tak silný jak heroin. Má to jemný účinky.
-Přírodní produkt. -Přírodní?
To vysvětluje toho ježka.
Máme v zahradě ježka, až nezvykle přátelského a uvolněného.
Myslíte, že by mi trošička pomohla usnout?
Budete spát jako děcko. Tohle vyřeší všechno.
-Žádný zlý hlasy v noci. -Žádný zlý hlasy v noci.
To by bylo fajn. Podívejme.
Paxtone!
Paxtone, doprdele!
Ahoj, Toby!
-Ahoj. -Ahoj, co ten kašel?
Snad už o něco lepší. A co ty?
Asi jsem to měla. Ale přešlo to, doufám. Je to jako Valkýra.
Co?
Vikinská postava, co před bitvou rozhodne, kdo zemře.
Valkýry si nevybírají logicky.
Nectí morálku, dobro nebo zlo.
Je to prostě nefér, že někdo tak moc onemocní a jiný ne.
Toby, jsi zpátky. Jak je ti?
Bombově, díky.
-Nazdar! -Donalde!
-Vzal sis vázanku. -To je stará tátova kravata.
Začal jsem cítit nostalgii po staromódní formálnosti.
Na Zoomu si vždycky představuju, že všichni chlapi mají erekci.
-Donalde, to je tvůj dům? -Ne, jsem u matky.
Anthony mě vyhodil.
To se nesmí, ne?
Měli jsme strašnou noc. Všechno vyhřezlo na povrch.
Zjistili jsme, že se nesnášíme, tak...
Ahoj!
Melisso. Ahoj, jak je v Itálii? Prý to tam je zlé.
Ne, já jsem ve Švédsku.
-Co? -Dívej.
Tady se může chodit do barů.
Řídí se někdo pravidly?
Po dekádě abstinování to bylo fakt moudrý.
Počkat, kdo nám ještě chybí?
-Myslím, že Timothy. -Je Timothy v pořádku?
Proč by nebyl?
No, má nějakou skrytou vadu.
-A nevíš jakou? -Ne.
Ale přišel mi jako člověk s nějakou skrytou vadou.
Tak začneme bez Timothyho?
Mimochodem, já mám i boty.
Vážně, raději začněme. Mám něco důležitého.
Moment. To je zpráva od Timothyho.
-Teda! -On to chytil?
"Drahá Lindo. Dnes k deváté hodině ranní
dávám v Miracore Media okamžitou výpověď.
Měl jsem čas se usebrat a uvědomil jsem si, že tato firma se zabývá
jen požitkářským mediálním hovnem
a podporou zrezivělého celosvětového kapitalismu.
Měli bychom využívat své kreativity k záchraně planety,
ne k prodeji kabelek ženuškám fašistických diktátorů.
Z izolace tvůj Timothy."
Beztak sjížděl dokumenty Davida Attenborougha. Ujely mu nervy?
Dobře, na Timothyho není třeba čekat. Tak ať to máme za sebou.
To zní strašně vážně, Lindo.
-Táto! Pojď si hrát s autíčky! -Táta má hovor. Posaď se.
Včera jsem měla dlouhý call s ústředím v Chicagu.
Byli tam zástupci ze všech světadílů.
A zdá se, že společnost čelí
v těchto těžkých časech stejným problémům po celém světě.
Je mou nemilou povinností
vám z pozice ředitelky Miracoru UK oznámit,
že musíme přistoupit k celoplošným dočasným výpovědím
a také výpovědím pro nadbytečnost s platností od dnešního dne.
Hádám, že se uplatní inuitský zvyk
zanechat staré na ledu.
Donalde, zdrž se ukvapených závěrů. Lindo, jaks to myslela?
V normálních časech bych všechny pozvala do kanceláře...
Všechny?
Všichni jste na tomto callu,
protože vaše pozice už nejsou dále udržitelné.
Ke dnešnímu dni budou vaše zaměstnanecké smlouvy ukončeny.
-Aha. -Ještě že jsem doma .
Jdu nakrmit ty pitomý slepice.
Tohle je fakt zlý, Lindo. Jak se ti spí?
Ahoj!
Ahoj.
Hele, mám dinosaura.
Táto!
Nucená dovolená snad znamená, že ti vláda dává plat,
ale ty neodvádíš práci.
Pravda, pravda. Člověk míní, covid mění.
Jak smutné. Má to vliv na všechny v mé pastorační péči.
Jo, ale já nejsem ve tvý pastorační péči, že? Já pro tebe makám.
A když jsem doma, proč chceš, abych pracoval?
To je nezákonný, ne?
-Jsem člověk víry. -Všichni víme, že jsi člověk víry.
Říkáš to, jako bych vám to nějak cpal. Já vám to necpu.
Malcolme, tak vysyp už, co po mně chceš.
Máme problém, Paxtone.
Jestli se nevymáčkneš, tak to típnu. Vydržel jsem tvoji modlitbu.
Každý FaceTime započnu modlitbou. Můžu. Já jsem tu šéf.
Jo, ty jsi tu šéf. Tak co po mně teda chceš, šéfe?
Kvůli lockdownu se zavírají velké obchodní domy ve West Endu.
B2B Pro Freight Services jsou mezi přepravními firmami,
které byly požádány o převoz cenného maloobchodního zboží
z prodejen ve West Endu do bezpečných skladových prostor
v prdelích typu Dagenham.
Vazby naší společnosti se natrhly, to vidíš sám.
Strach z nepokojů a rabování. Z moru. Slova apokalypsy.
Dávám ti deset vteřin, abys vyklopil, co po mně chceš.
Zoufale potřebujeme řidiče. Jako jsi ty.
Ale obchodní domy povolí přepravu svého zboží jen řidičům
s čistým trestním rejstříkem.
Opakuju.
B2B Pro Freight Services naléhavě hledá řidiče registrované u nás,
kteří mají čistý rejstřík.
Tak proč teda voláš mně?
Mám kontrakty na převoz cenností ze 16 obchoďáků po celém Londýně
a všichni chtějí všechno pryč do čtyř dnů.
-A já mám blbý dva řidiče. -Jak to chceš vyřešit?
Podvod. Odpuštění. Vykoupení.
-Vejvar. -Co je sakra vejvar?
Starej dobrej výraz pro hotovost, Paxtone. Odměna za velkej podvod.
Usnadněnej mým odpuštěním a tvým vykoupením.
Dořekni to, Malcolme.
Vytiskl jsem kartičku na bezpečnostní úroveň A2.
Čistou. S tvým fotem a jménem. Není to tvoje jméno.
Nemůžu tě stáhnout z nucené dovolené a dát ti tu práci,
protože jsi byl motorkářský hovado.
Budu muset dělat, že jsi někdo jiný, a platit ti na ruku.
Pro tuhle firmu jezdíš už sedm let.
A nebyla na tebe jediná stížnost.
Vždycky jsi vozil zásilky nízké hodnoty,
ale jsem přesvědčený, že se ti dá věřit.
To teda jo.
Jo, dá se mi věřit.
-Tamto se stalo už dávno. -Jo, nechci to vědět.
To byl motorkář kontra motorkář.
Bůh odpouští. B2B Pro Freight Services odpouští.
Nebýt blbýho odsouzení z tý noci,
vypadal by můj život naprosto jinak.
-Dvě stovky za den na ruku. -Hotovost je mi šumák.
Chci se s tebou dohodnout, Malcolme.
Jdu do toho pod podmínkou, že až to skončí,
nabídneš mi nějakou klerikální pozici.
Celej život jsem si posral kvůli průseru z jedný noci.
Žena mě má plný zuby,
protože jsem úplný hovno za volantem dodávky.
Já nejsem blbej. Čtu poezii. Můžu bejt někdo.
Mám další hovor. Jsem v jednom kole. Uděláš to?
Tak jo, když to pro tebe udělám, uveď do praxe svoje kázání
o odpuštění a ztracené ovečce a vykoupení. To všechno.
A dej mi šanci vylézt zpoza volantu.
Nic není nemožné, Paxtone. Bůh ti žehnej.
Selfridges, čtvrtek. Harvey Nichols, pátek. Harrods v sobotu.
Celý itinerář i novou identitu ti pošlu e-mailem.
Tak jo, fajn. A po Harrods v sobotu...
Bůh ti žehnej, Paxtone.
Sakra.
Ahoj, Lindo, jaký je lockdown?
Nic moc teda. Jak je v Chicagu?
Jsem ve Vermontu. Jo, odstěhoval jsem rodinu do Vermontu.
Jsme tu šíleně šťastní.
Děti nadělají dost hluku. Tak jsem si pořídil tyhle nové AirPods Pro.
Odbourávají hluk. Vážně není skoro nic slyšet.
Ne, tyhle já nemám.
Z tvého výrazu usuzuji, že jsi mluvila s lidmi z Events
a tlumočila jim aktuality.
Aktuality? Jo. Ty jsem jim tlumočila.
Přečetla jsi jim můj vzkaz?
To o rodině Miracore?
Ne, ne. Nepadl by na úrodnou půdu.
Lindo, ten vzkaz jsem psal od srdce. Myslel jsem to vážně.
Nechápu, že jsi jim ho nepřečetla.
Nepřišlo mi vhodné říct, že Miracore je rodina
a v každé rodině přichází čas,
kdy je potřeba, aby někteří členové vylétli z hnízda.
Co je na tom nevhodného?
Oni přece nevylétají z hnízda. My je z toho hnízda shazujeme
do vysoké trávy pod stromem.
Tam není žádný strom. Jaký strom?
Ty jsi přišel s analogií hnízda, takže tam musí být i strom.
Nemáš teplotu, Lindo?
Máme dvě události, které se naplánovaly na počátku lockdownu.
Jedna ve Westfieldu.
Ta druhá pronájem prostoru Eve Schwarzovou v Harrods.
-Ale oba se zavřely. -Harrods miluju.
Taky miluju Harrods. Dělala jsem tam pět let.
Moje nešťastnější léta.
Uvedení kolekce Eve Schwarzové měla být velká věc,
zvolila jsem Harrods pro jeho velikost a bezpečnost.
Tys ho vybrala? Nebyla hlavou Events Melissa?
Jo. Občas jsem jí rozmluvila... To je jedno.
To oddělení táhneš už hodně dlouho.
Byla to rodina, že ano? A to se pro rodinu dělá.
Držíš je, než dostaneš z Chicaga příkaz je vyhodit.
Takže v Harrods máme v odpovědnosti Miracoru
oblečení a doplňky nachystané na přehlídkové molo
a pronájem v hodnotě pěti milionu dolarů.
A to včetně Harrisova diamantu, který měl být zlatým hřebem.
Harrisův diamant je v naší pojistné odpovědnosti?
Je v bezpečí v trezoru v Harrods, ale ano.
SRÁT NA VERMONT
Navrhla jsem lidem od Eve Schwarzové
vše rychle přesunout do bezpečných skladů Harrods,
než tahle situace skončí.
Ale máme problém s pojištěním.
V pojistných podmínkách Eve Schwarzové stojí,
že své zboží můžou skladovat
jen pod vlastním podnikovým dohledem. Takže...
Zboží se bude muset odvézt bezpečnou přepravou.
Obchody už hledají přepravce na odvoz.
Máme v pátek Westfield a Harrods v sobotu.
A pak probereme tvou roli a tvůj plat.
Dostaneš hodně nových povinností.
-Události jsou v pohybu. -To jsou skvělé zprávy. Děkuji.
Pozdravuj Londýn.
-Užívej si Vermont. -To si piš.
VERMONT JE PRDEL SVĚTA!
Co? Doprdele! Quinne!
Jdu do země nemrtvých koupit nějaký mlíko.
Potřebujeme ještě něco?
Ta první osoba množného neznačí, že nás považuju za jednu entitu,
ale nemá smysl chodit pro potraviny zvlášť.
Začíná to tam být drsný.
A lidi jako já, co si pobyli v base, začínají být v týhle situaci
jako ryba ve vodě.
Tak jo, Paxtone, seru na to. Pojď dál.
Fajn, Paxtone, je to tak. Kromě mléka potřebuju cigára.
-Co? -Tajila jsem, že už zase kouřím.
Ale protože už nejsme spolu, tak to je vlastně fuk, že?
Ty kouříš?
Jo. A hodlám v tom pokračovat, dokud tohle neskončí.
A je to báječné.
A kdy jsi zas začala kouřit?
-Krátce před Vánocemi. -Proč?
Začala jsem znovu kouřit, když jsem jela do Paříže.
-Tys byla v Paříži? -Jo. Neřekla jsem ti to.
Michael Essien mě pozval do Paříže a já tam jela.
Aha. Těmhle chvílím říká můj terapeut "zpovědní lavina".
Kdo je sakra Michael Essien?
Zakladatel Miracoru, sedmý nejbohatší muž Německa.
-A ty jsi s ním jela do Paříže? -Ne úplně.
Pozval do Paříže na oslavu svých šedesátin
CEO ze šesti zemí.
Můžu si zapálit? Dvakrát jsem ji típla.
A vůbec, to je moje věc a nepotřebuju se ptát.
V tom hotelu byla banketka
a v ní šest dalších CEO, jako já. Já se jím teda teprve stala,
ještě mi nedošlo, co jsem zač, dokud jsem neviděla ty ostatní,
a já že: "Aha. Takže tohle se ze mě stalo."
Seděli jsme kolem stolu, chlemtali šampaňské.
A během konverzace hodně malých hlásků říkalo "ano"
a jeden silný "dobře". Hlas Michaela Essiena.
A pak ten silný hlas pronesl "rozvíjející se trhy" a já...
Víš, jak někdo řekne něco abstraktního a já to vidím?
Za starých zlých časů jsme vyhulili dost trávy.
Když řekl "rozvíjející se trhy", uviděla jsem...
Věc. Takový tvar, vylezl zpod stolu a plaval nám kolem nohou.
Asi jsem tehdy v noci měla horečku. No ale...
On pak řekl "cigarety a farmaka"
a já zase pila šampaňské a někdo jiný řekl "facilitátoři",
to jsou lidi, co přesvědčujou vlády, že produkt je bezpečný a v pohodě.
A silný hlas řekl, že facilitátoři jsou významným článkem řetězu,
a já uviděla, jak z ohromného řetězu odpadávají chaluhy.
A ten silný hlas pak pronesl přípitek za korupci
a všichni se ironicky smáli, včetně mě. Paxtone, dívej se na mě!
A ta věc, ten tvar, mi plaval kolem nohou
a ten silný hlas řekl: "Rozvíjející se trhy
tvoří vysoké procento zisku Miracoru,
takže v Evropě bude potřeba racionalizace."
A já si lokla vody, protože mi bylo zle,
ale možná i na omdlení. Ale číšník řekl: "Brandy?" A já že jo.
A tak se ta racionalizace naplánovala
u toho stolu v Paříži před Vánocemi.
A ti milí lidé, které jsem dneska vyrazila,
ti neletěli kvůli nějakému viru, jak jsem jim řekla. To byla lež.
Letěli kvůli té věci, tomu tvaru,
co se mnou plaval až do mého pokoje.
A abych se ho zbavila, tak jsem odpornou skleněnou labutí
rozbila vysoké zrcadlo.
A než pak chodit celou noc po střepech,
jela jsem na poslední vlak do Londýna.
A na Gare du Nord po mně chtěla jedna houmlesačka cígo.
Já že nekouřím, ale šla jsem jí koupit krabičku.
Že mě třeba díky té laskavosti nebude tak trápit, co se ze mě stalo.
A když si zapálila, napadlo mě si taky zapálit.
A když jsem vtáhla kouř, přestala ta věc plavat.
Tak jsem si sedla na lavičku a čekala na vlak.
A proto jsem začala znovu kouřit.
Ale abych ti plně odpověděla na původní otázku,
tak kromě mlíka a cigaret potřebujeme pečivo.
A nějaký víno!
-Bože. -Co "bože"?
Asi jsi měla fakt horečku.
Prý to tady bylo už před Vánocemi.
Paxtone, ne! To nebylo kvůli viru.
To mně akorát došlo, kdo jsem a čím se živím.
I když vedlejším účinkem covidu
bude asi řádné přehodnocení života.
-Rozbila jsi zrcadlo? -Jo. Protože jsem v něm byla.
Taky jsem rozbila láhev šampusu, pár šampusek,
a chtěla jsem rozbít i skleněného koně s žokejem,
ale toho jsem si nechala. A pak jsem ho zapomněla ve vlaku.
Prostě jsem tam vystřihla, jak říkáš, plnýho Vikinga.
Jo a když jsem viděla v těch střepech svůj zuřivý ksicht,
vzpomněla jsem si na tebe.
To je moc milé, děkuju.
Proč jsi mi to neřekla?
Byl to počátek zimy. Naší zimy.
A vůbec, nikomu jsem to neřekla,
protože když to nikomu neřekneš, tak se to nestalo.
-A to zrcadlo ti naúčtovali? -Paxtone...
Paxtone, ser na zrcadlo. To není o zrcadle, to je...
V tuhle chvíli bych tě dříve normálně objal.
Ne, fakt, to není třeba. A kromě toho jdeš na nákup.
Takže mlíko, pečivo, víno, cigára.
-A asi vajíčka. -Přidám na seznam ještě mouku.
-Upeču chleba. -Prosím, ne.
No a...
To, co z tebe teď vypadlo, nebyla zpověď.
Já netvrdila, že to je zpověď.
-Protože jsi nic neprovedla. -Ne, to bylo vysvětlení.
Zachovala ses správně.
Chceš slyšet zpověď?
Dneska ráno jsem zaspal, protože jsem si včera dal opium.
Jo! Jo.
To je horší než ty cigára.
Lízal jsem opium ze zelených makoviček ze zahrady.
Fakt. Naše zahrada oplývá heroinem.
Když zajdeš za sušák, ocitneš se v Afghánistánu.
-Paxtone, po deseti letech? -Ani kouření není žádná pecka.
-Poslední dobou zažívám nezdary. -Jo, tak víš co, Paxtone?
Jak si každý ráno od Paříže dávám to zelený smoothie?
-Bývají v něm dva panáky vodky. -Teď lžeš.
Ne, nelžu. Ne každé ráno, ale někdy ráno to dělám. Poslední dobou.
A ty si myslíš, že jsem tak šťastná a normální kvůli tomu povýšení.
Lidé se mýlí.
Lindo, nikdy bych tě neobvinil, že jsi šťastná a normální.
Protože nejsem! Jasný? Vidím koncepty. Měla bych dělat umění.
Ty jsi nešťastná po žensku, tím navenek šťastným
"dělejme, že je všechno v pořádku".
Já jsem nešťastný zmařeně, nenaplněně a vykleštěně.
Nemůžu. Tohle už znovu nemůžu, jasný?
Jdi do obchodu. Mlíko, pečivo, víno, cigára, vejce.
A seru na tebe, koupím mouku.
Fajn. Počkej, máš roušku?
Ne, nemám roušku, ne.
Musíš si něco uvázat přes pusu a nos.
Kruci!
Můj starý šátek.
Ovšem už to není symbol revolty. Teď je to vládní doporučení.
Měl jsi ho, když jsem tě poznala ve Sturgis v Jižní Dakotě.
Vypadal jsi jako desperado.
Nechtěl jsem, aby se mi prášilo do huby.
Nekaž to.
Nezapomeň na mlíko a vajíčka, desperado.
Hej! Hni sebou!
-Posuň se. -Jdi někam.
-Hej! Kolik máš prdelí? -Neser!
Paxtone?
Když jsem to o té Paříži řekla nahlas, napadlo mě...
Že až skončí lockdown, možná odejdu z Miracoru.
Proč mi to říkáš?
Volal jsi?
Pane, jenž jsi na nebesích, prosím, buď nám s Paxtonem nakloněn
a odpusť nám hřích podvodu, který hodláme spolu spáchati
ve snaze o jeho úplné vykoupení. Amen.
Každá modlitba je ušita na míru volanému.
Ať text píšu já, nebo Ježíš.
-Co chceš, Malcolme? -Mám hotový tvůj falešný doklad.
Virginia ti doručí kartičku. Chtěl jsem se ujistit, že budeš doma.
Víš, Malcolme? Všichni jsou doma.
A poslal jsem ti nové jméno. V textovce. Máš ho v mobilu.
Tak jo.
Nové jméno do začátku nového života.
A mé nové jméno zní...
-Edgar Allen Poe. -Jo.
Jo...
-To jméno používat nemůžu. -Proč ne?
Doufám, že to je vtip, ale znám tě, takže asi ne.
Jaký vtip?
Aha. Edgar Allan Poe je jméno jednoho fakt známého...
ale hodně známého amerického prozaika a básníka.
To mi nic neříká.
Ujišťuju tě, že Edgar Allan Poe
je velmi slavný americký spisovatel, který mě fakt bere.
To já vymyslel Edgara. Tak se jmenoval děda.
-A s Allenem Poem přišel kdo? -Martin z expedice.
Hovno.
Martin z expedice mě nesnáší.
Schválně to navrhl, abych měl divný a nesnesitelný život.
No ale ta kartička už je zatavená.
Malcolme, nemůžu s ní do drahých obchoďáků ve West Endu.
A očekávat, že mi svěří drahý hadry a šperky,
když se jim představím jako Edgar Allen Poe, sakra!
A jak to, že ho vůbec neznám, když je tak slavnej?
-Protože nečteš knihy! -Čtu knihu knih.
Tak jasně že v bibli není. Je to Američan.
Slyšel tady někdo o spisovateli jménem Edgar Allan Poe?
Ne? Nikdo. Tak vidíš.
Vím, že tam nikdo není. Všichni pracujou z domova.
-Martin je tady. -To napadlo jeho!
Ale ta kartička už je zatavená.
Já ti zaručuju, že 90 % sekuriťáků na noční šichtě
ve West Endu nikdy neslyšelo o Edgaru Allanu Poeovi.
-V podstatě jednáš s roboty. -Ale mně se lepí smůla na paty.
Osud si se mnou zle pohrává.
Kartička je zatavená a Martin pro tebe má jmenovku na mundúr.
Všechno je to v obálce.
Jakousi náhodou se volba jména
chmurného, introspektivního obchodníka s temnotou
hodí k mé osobnosti, ale prosím...
Sežeň mi novou kartičku s jiným jménem.
Ti roboti serou na jména, zajímá je jenom fotka.
Dneska v 18:00 budeš u nákladový rampy v Selfridges.
Oblíkni si mundúr se jmenovkou. Vytas kartičku.
Jestli chceš vycouvat, řekni to rovnou.
Nemůžu se znova dostat do průšvihu.
To se může vykládat jako podvod a pokus o loupež.
Ty jsi mě odpočítal. Já odpočítám tebe, ty hajzle.
Pět, čtyři, tři, dva...
No tak jo! Tak jo! Udělám to.
Fajn. Podrobnosti v textovce. Bůh ti žehnej, Paxtone.
Netřeba podepisovat. Já ho znám. Jste jeho drahá polovička?
Jo. To jsem.
-Je s ním sranda, co? -To je.
Nazdar, Paxtone. Teď jsem tě chválila, jak jseš vtipnej.
Jo, to jsem. Ukrutně.
Podle nás je na řízení dodávky moc chytrej.
Nechápeme, proč nemá lepší práci.
To je snadný. Před deseti lety jsem
zmasil chlapa v motorkářským motorestu ve Watfordu.
Furt vykládá takový kraviny. Ten suchej humor.
Virginie, pozdravuj ode mě Martina, prosím.
-Vyřiď mu, že mu to nezapomenu. -Tak jo.
Uvidíme se, až to šílenství skončí.
Jo, pro někoho z nás to šílenství nekončí.
Nezapomeň, že ten, co jsi ho zmasil, si to zasloužil.
Prosím, neříkej, kdo si co zasloužil.
Nebýt tebe, byl by ten prcek Archie Bruce po smrti.
Budeš mluvit o spravedlnosti?
Já vím, že jsi měl teď smůlu, ale jít kupředu...
"Jít kupředu"?
Až skončí lockdown a my budeme od sebe,
přestaň si myslet, že je osud proti tobě, ano?
Musíš přestat věřit, že jméno Paxton je zvěstovatel zkázy.
Já se ale nejmenuju Paxton.
Jo.
Paxtone, tohle ti nemůže projít. Oni tě seberou.
Jestli to děláš pro prachy, tak já ti je dám.
Nedělám to pro prachy.
Dělám to kvůli příležitosti mít lepší život.
Ale proč ti to vykládám?
Sakra.
Srát na ně.
A Lindy jako by se to ani nedotýkalo. Ahoj.
Nedotýkalo?
-Ahoj, Lindo. -Mluvili jsme o tobě.
A shodli jsme se, že je super, jak jsi vždycky profesionální.
Cože se mě nedotýkalo?
Vědí ode mě, jak jsi zvládla to s Events,
aniž by ses příliš zatěžovala city.
Pěkně jsi je vyhodila.
To jo. Díky. Fajn.
Lindo? V té sklenici je víno?
Ano, je. Teda...
Na vinětě stojí "víno",
ale chutná to jako něco, čím se čistí povrchy.
-Vybral ho Paxton. -Kdo je Paxton?
Takže. Máme problém. Pustíme se do něj?
-Čauky, Martine. -Zdravím, Edgare.
Jak tě tak sleduju od chvíle, kdy jsem tady začal, představuješ
nejdelší a nejlépe zvládané nervové zhroucení v historii.
Co nezalezeš někam do tepla a nepočítáš křivdy?
Vydesinfikoval jsem ti dodávku. Máš tam všechno.
Když mi Malcolm řekl, že ti dá bezpečnostní prověrku A2,
rozmlouval jsem mu to.
B2B drží živly tvého typu mimo dosah cenných nákladů
zcela oprávněně. Pokušení.
Martine, zapomněl jsi do obálky vsunout klíčky od auta.
Četl jsem tvoji personální složku.
Moje osobní záznamy mají být tajné.
Ale abys měl jasno, Martine, já už jsem úplně jiný člověk.
-Dej sem doprdele ty klíčky. -Možná ti to Malcolm neřekl.
Odhadovaná cena dnešního nákladu ze Selfridges je padesát tisíc liber.
Hodnota zboží z Harvey Nichols v pátek
je něco pod sto tisíc liber.
Ale v sobotu večer, až budeš v Harrods,
odjedeš z nejluxusnějšího obchodního domu světa
se šperky a doplňky v hodnotě vyšší tří milionů liber.
Popřemýšlej. Budeš mít roušku a rukavice,
falešnou identitu. Ulice budou prázdné.
Ostraha uvnitř ve sníženém počtu s velkými mezerami kvůli absencím.
Co víc by si mohl jistý živel přát, aby mu vyšla dokonalá loupež?
Ještě jednou mě nazveš živlem...
A co? Projevíš svou povahu? No tak prosím. Ještě jednou. Živle.
Víš, Malcolm mi svěřil, že jestli těch pár nocí zvládneš,
tak tě strčí do zákaznických služeb. Budeš se setkávat s klienty.
Protože jsi tak vtipný a dokážeš rozesmát děvčata.
Zatímco já zůstanu trčet v expedici dalších sedm a půl roků.
Přestaň si myslet, že se proti tobě spiknul celý svět.
Udělej to, Paxtone. Popadni příležitost za pačesy.
Kolik zboží má Eve Schwarzová v Harrods ?
Přibližně za tři miliony liber ve špercích a doplňcích.
Harrods chce všechno odvézt pryč a je to na naši odpovědnost.
-Ty jsi zamrzla, Lindo. -Slyšíte mě?
Jo, já tě slyším. Ale máš zamrzlý obličej
s podrážděným výrazem.
Někdo bude muset jet do Harrods a sbalit cennosti
a zkontrolovat inventář a všechno spočítat.
A ten někdo musí být důvěryhodný. Někdo, kde se v tom zboží vyzná
a ví, jak to v Harrods funguje. Takže to nevyhnutelně budu já, že?
Ano. Ale tenhle call se koná ještě z jednoho důvodu.
Michael Essien se rozhodl. Chce tě povýšit.
Povolat tě domů. Zpět do New Yorku, abys řídila východní pobřeží.
-No páni... -Vzrušující.
Nečekaný vývoj událostí a čůčo k sobě nesedí.
Budu si to muset seriózně promyslet.
Tak dobrou noc. Teda, děkuju...
Lindo, je to vzrušující...
Zamrzlý podrážděný výraz.
... a to je jeho druhý syn, Carl Philipp Emanuel Bach
a následuje jeho 4. symfonie.
Jen že po včerejším hovoru máme strach o Paxtonovo duševní zdraví.
Že by mohl implodovat, nebo explodovat.
Jak znám Paxtona, tak spíš imploduje než exploduje.
Jaký je v tom rozdíl?
Když imploduješ, zhroutíš se do sebe,
když exploduješ, bouchneš směrem ven.
Když se naštve David, tak imploduje.
Já když se naštvu, exploduju.
-Když musím, umím i explodovat. -Vzácně.
To mě nevídáš na obchodních poradách.
To teda vídám. Od lockdownu.
-Slýcháš mě přes zeď. -Ale explodovat jsem tě neslyšela.
Vlastně mě překvapuje, jak jsi na těch poradách submisivní.
-Submisivní? -Davide, ty jsi šéf.
Tak se chovej jako šéf.
Chci vás uklidnit, že Paxton je v pohodě.
Vlastně ho možná povýší.
Lindo, ty piješ sama?
Ne, v kuchyni na mě čekají tři hasiči.
Od lockdownu pije David o poznání víc.
Jo, Davide, není to báječný?
Už si to píšeme. Počítáme láhve.
-Mně je to fuk. -Tvému tělu ne.
Tvoje tělo počítá láhve a ten soupis ukládá v játrech.
Davide, můj kolego v chlastu, chci ti svěřit tajemství.
-Jaké tajemství? -Víš, Lindo...
v životě se mi už mockrát stalo,
že jsem si dala pár sklenek vína a ráno nato
jsem litovala, že jsem radši nemlčela.
To se mi stalo už tolikrát.
Já mám takovou mantru. Tajemství a víno se k sobě nehodí.
-Ať mi to tajemství vyzradí. -Myslím, že se mu bude líbit.
Nevíš, jestli se mu bude líbit. Možná ne.
O čem se bavíte?
Možná nemá na to, aby to skousl. Sleduje Fox.
To já kupuju tu Paxtonovu motorku.
Co?
Když se rozhodl ji prodat,
domluvila jsem dealera, aby ji anonymně koupil.
A já ji koupím a vrátím mu ji. Dárek na rozloučenou.
Už chvíli vím, že od něj odejdu, ale...
Ale ztratit i motorku, jo, to je prostě moc.
A ta motorka má význam i pro mě. Mládí.
Cigára. Hnusné víno, co vybíral Paxton.
-Teda... -Lindo, to je krásný.
Ale Davide, ty mu řekni, že jsi ji koupil ty
a že mu ji vracíš. Aby nevěděl, že jsem to byla já.
Proč?
Bude ho to míň bolet.
On je prostě stará škola.
Já jsem opilá a nesnáším lidi, co se dojímají, tak...
Kruci.
Rachot pro zdravotníky!
A máme tady Beethovenův 3. klavírní koncert.
Ahoj.
Nemohla jsem usnout.
Kdyby nezabralo víno, zkus olízat zahradu.
Jak to dneska šlo?
Všichni hlídači, co jsem potkal, měli pod dvanáct let
a měli plné ruce práce s Fortnitem na to, aby si ověřili můj doklad.
A myslím, že pro mladou generaci je velká literatura mrtvá.
Klidně jsem mohl mít doklad se jménem William Shakespeare.
Kolik máš ještě přejímek?
Zítra Harvey Nichols a pak, v sobotu, Harrods.
-Harrods? V sobotu večer? -Je to tam vymknutý z kloubů.
Jeden sekuriťák mi vykládal o vedoucích frančíz,
co balí diamantové prsteny a hodinky do plastových pytlíků
a volají si Uber.
-A co povezeš z Harrods? -Já nevím.
Podle Martina to bude za víc než tři miliony liber.
-Bez závozníka kvůli covidu. -A vezeš to kam?
Na průvodce mám Heathrow. Let do New Yorku v deset.
Harrods na Heathrow v sobotu v noci, tři miliony liber, let v deset.
Hele! Je tam ten ježek!
Ale ne, je pryč.
Je pryč.
Jak ses měla ty?
Paxtone. Takhle. Nemůžeš pro to zboží v sobotu do Harrods.
-Fakt to nejde. -A co bych nemohl?
Víš, jak jsem se tě jednou ptala, jestli věříš v Boha?
A ty jsi odpověděl, že podle tebe maká na jiném projektu,
ale občas strčí hlavu do dveří.
Tak tohle bude jeden z těch případů.
Protože Bůh nebo osud nebo ten virus nebo někdo zkřížil naše cesty.
V sobotu budu v Harrods balit zboží, které máš odvézt.
-Kruci. -No a co tím chceš říct?
Já to musím vyzvednout.
Jenomže oni tě seberou. To je jedno, jaké jméno používáš.
Je falešné, a já tam zavedla křížové kontroly.
Dovnitř se nedostaneš. Zastaví tě můj vlastní systém!
Omlouvám se a doprdele, raději nic neříkej.
Já to nikam nedotáhnu!
Třeba...
Nemůžeš jim prostě říct, že mě znáš? Že...
Že víš, že jsem důvěryhodný. Že jsem tvůj...
Že jsem byl tvůj partner.
-Co je? -Takhle to nefunguje. A já...
Jsem u Miracoru tři roky a nikdo neví, že s někým žiju.
Zčásti proto, že jsem chtěla oddělit soukromí a práci.
Ale hlavně je ti trapné mít chlapa, který jezdí s dodávkou.
Jo. Všechno tohle. Ale teď se pozoruju.
Od lockdownu se na sebe dívám,
jako by to bylo předtím, a to je teď.
Tak to ti přeju. Ale jestli to v sobotu v noci nevyzvednu,
tak mě Malcolm nejenom nepovýší, ale rovnou mě vyhodí.
Pořád můžu začít dýlovat herák.
Holt nekalej živel.
Bez práce. Bez motorky.
Bez tebe.
Když jsem dělala v Harrods, bylo to tak skvělý.
Všechny jsem tam znala. Většina z nich tam pořád je...
Můžeme se na chvíli vrátit ke mně?
-To já mám posranej život. -Ne, ne, tohle se týká tebe.
Znám všechny sekuriťáky. Všechny.
-Znám zabezpečovací systémy. -Takže?
Takže bys mohl převzít zboží v Harrods
a doručit ho bezpečně na Heathrow.
Tebe povýší, moje zboží se odveze a nikdo se nic nedozví.
Ale porušíme zákon.
Tak musíš udělat přesně to, co ti řeknu.
Michael Morgan. Zástupce vedoucího ostrahy v Events.
Ano, jste v mém starém oddělení. Jak jde život v Harrods?
Jsem tady nový. Býval jsem v Královském námořnictvu.
-To je tedy změna. -Ani ne.
-Ne, Harrods je taková velká loď. -Ano.
-Jistěže najdeme obrovské rozdíly. -Jistě.
A nejen ve tvaru budovy nebo v tom, že nepluje.
-Jde o... -Ano.
Pracovní prostředí asi bude úplně jiné, že.
-Ano, to je, je tu hodně žen. -Jo.
Jo, na lodi byly jenom čtyři. A dvě z nich se jmenovaly Karen.
Říkali jsme jim Karen 1 a Karen 2.
-Má se k nám připojit Kate? -Kate Smithová, ano, z Events.
Já ji znala jako Kate Wileyovou. Asi se vdala.
Ano, vdala se, to jo. Ale nějak se to ošklivě zvrtlo.
To je mi líto. Co se stalo?
Já nevím. O takových věcech se tady se mnou nebaví.
-Lindo! -Katie!
-Božíčku, jak se ti daří? -No tohle. To víš, přežívám.
Tys vystartovala jako raketa! Ty bláho.
Když řekli "CEO, Miracore", představila jsem si plešatého dědka,
ale pak viděla tvé jméno.
Linda se právě ptala, proč ti zkrachovalo manželství.
-Jenom ji to zajímalo. -Ne. Ne. Neptala jsem se.
Když je chlap menší než ty, nechá si narůst plnovous
a je najednou posedlý takzvanou bílou magií,
začne to být rychle strašidelný.
Tak co pro tebe můžeme udělat?
Mám aktualizaci k vyklizení Eve Schwarzové v sobotu.
Bezpečné přepravní firmy jsou vybookované
a naše logistické oddělení poněkud zaspalo.
Eve Schwarzová, Miracore. Tady.
Objednali firmu, kterou neznám,
tak jsem nervózní.
Barva je limetkově zelená a...
Máš obavy z té přepravní firmy?
Zelené šipky povedou k...
Tak jestli nevadí, znám zabezpečení Harrods
a ráda bych osobně ověřila řidiče.
-Ne, ne, to je Imranova práce... -Vzpomínáš na Imrana, Lindo?
-Imran je fajn. -Je ředitel ostrahy v Events.
Je to Michaelův šéf.
-Já zvládnu cokoliv. -Hned mu napíšu.
Ne, já tam budu s šipkami...
Fajn. Hotovo. Zítra tě do systému vložím sama
a dostanu tě dovnitř. Co by se pak mohlo pokazit?
Výborně. Díky.
Jsem ti za to fakt vděčný.
-Co se děje? -Nevím.
Dny letí jak šílený.
Když jsem se dneska probudil, došlo mi to.
Realita toho, co se teď děje.
Lockdown nakonec skončí.
A pak...
Pak bude moje životní láska pryč.
Paxtone, ty se z toho dostaneš. Zahojí se to.
V mém životě bude zet díra.
Změníš se a vyrosteš. A...
Nakonec potkáš nějakou jinou.
Ty jsi mluvil o motorce, že jo?
Jo. Proč?
Ta motorka je jedna z mých životních lásek.
-A já jsem jedna z těch děr? -Tak ty jsi ta největší díra.
Ale tak děkuju.
Chtěl jsem dneska motorku vyvenčit.
Ulice jsou úplně prázdný.
Nazval jsem to "Poslední lockdownová jízda".
Kdybys třeba...
Ne, já s tebou nemůžu, Paxtone. Ne, mám důležitý mítink.
Volná cesta a zraněné srdce.
Nezabij se.
-Lindo! -Michaele.
-Jak to zvládáš? -Není to vůbec snadné.
Umím si představit. Já jsem tady zavřený na vrcholku hory
a společnost mi dělají orli, medvědi a rodina.
-Prosím, nezabij se. -Co to?
Že musí být hezké mít čas na sebe.
Tak, než se pustíme do radostné debaty nad tvým rozhodnutím
vrátit se do New Yorku,
mám dobré zprávy. Našli jsme kupce Harrisova diamantu.
Ještě jsem se ale nerozhodla.
Kupec viděl ten diamant na virtuální prezentaci,
kterou jsi vytvořila před převzetím prostoru.
To je skvělé. Kdo to je?
V našem novém světě se neptáme "kdo". Je anonymní.
Ale můžu prozradit tohle.
Je to velmi nemilý člen jedné velmi nemilé rodiny,
který řídí velmi nemilou zemi velmi nemilým způsobem.
Pomáhá Miracoru ve své zemi,
tak jsem dojednal prodej toho diamantu osobně.
Harrods s ním nebude mít co do činění,
tudíž jsem jednal jako prostředník.
-Radujme se, že? -Ano, radujme se.
Bude si ten diamant chtít vyzvednout osobně?
On do Británie nesmí. Něco společného s...
Praním špinavých peněz? Porušováním lidských práv?
Ale velká otázka, Lindo.
Aktuálně se teď řeší budoucnost Lindy.
Kdy se vrátíš domů?
Rozhodla jsem se odložit rozhodnutí o New Yorku
až po konci lockdownu. Mám v Londýně hodně závazků.
Mně tvrdili, že jsi single.
Tak to nikdy nebyla pravda. Ale teď už je.
Už proto, že jsi sama,
bych byl rád, kdybys přišla do New Yorku.
Chci se o tobě víc dozvědět.
Ty mě fascinuješ, Lindo. Tak pevná navenek,
ale jsi pevná i uvnitř?
Vzpomínáš si, jak jsi přijela do Paříže?
Ten večer po mítinku jsem tě chtěl vzít na večeři.
Vlastně jsem tě chtěl svést.
Můžu jen spekulovat, jak by se ta noc vyvíjela.
Ale asi by v ní figurovaly střepy.
Jinak, mám ten diamant poslat tomu nejspíš masovému vrahovi domů,
nebo přímo do jeho mučírny?
Co?
Kam mám poslat ten diamant?
Pošli ho do New Yorku. Kvůli covidu
ho necháme odvézt do trezoru na Wall Street.
Nebude ho tam mít kdo ověřit,
tak, prosím, zařiď, aby byl přibalený certifikát pravosti.
Ano?
Pro mnohé z nových klientů jde v prvé řadě o nákup, ne o užití.
Dobře. Uvidíme se v New Yorku, Lindo. Měj se hezky.
Nebuď směšná, Lindo.
Kvůli nedostatku chirurgických roušek
si lidé šijí vlastní ze starého oblečení.
Podle WHO ovšem není jisté, zda jsou tyto roušky...
-Čau. Kam jsi jel? -Do Peckham Rye.
-Proč? -Nevím.
-Jak to že nevíš? -Jel jsem s větrem o závod.
Protože mě honili policajti.
-Co? -Hrál jsem novou lockdownovou hru.
-Zelená, stůj! Červená, jeď! -Ne!
-Mají tvoji espézetku? -Ne, nestačili mi.
Jsem paprsek na prázdné cestě v opuštěném městě.
Poslední živý.
Nechal jsem se vést cestou a dosáhl momentu transcendence,
kdy se stroj stává součástí těla.
Ocitl jsem se v jižním Londýně
v jakési městské farmě s malou ZOO a ukryl se mezi kozami.
Pomni, že koza byla moje duchovní zvíře v pohanských časech.
Seděl jsem mezi kozami a pokračoval v jízdě, když policajti přejeli.
Byl jsem v Peckhamu. Koupil jsem ti cigára.
A jedno jsem si dal.
První skutečný po deseti letech.
A je to tak. Tabák chutná jako mládí!
A pravý se nezapře, a pravý tabák jsem pravý já
a chci si dát další a taky si dám.
Máš v očích výraz, jaký jsem už dlouho neviděla.
-Nechci tě vyděsit. -Neděsíš mě.
Víš, jak jsem ti říkala o tom skleněném koni s žokejem v Paříži?
Ne, pořád jsem ještě s kozami. Měly modré oči.
Držela jsem koně s žokejem za žokeje a točila s nimi. A...
A vzpomněla jsem si, jaké je být jezdcem
a cítit se jako součást toho, na čem jedeš.
-Je to sexuální pocit. -Jo, to je.
Kéž bych si vyjela s tebou.
Fakt?
Paxtone, už dlouho vím, že je mezi námi konec.
A dlouho bylo to jediné neroztržené vlákno mezi námi sex.
Pokračuj.
Tohle je těžká chvíle, protože jsem si slíbila, že se to nestane.
Tak můžeš si sundat ten křivák a jít se chytit utěrky nebo tak?
-Chytit utěrky? -Nebo dojít pro mlíko, to by pomohlo.
-Mlíko máme. -Upéct chleba.
To tu chvíli rozhodně zabije.
Chci skočit na motorku, jet a srát na svět.
Tak fajn, Paxtone, máš to mít.
Nejspíš vlivem lockdownu
máš šílené nutkání projíždět na motorce na červenou.
A před dvěma hodinami jsem měla šílené nutkání
ukrást masovému vrahovi diamant v ceně tří milionů liber
a odejít z práce a dělat umění.
Ale nejpraktičtější způsob,
jak to šílenství vytěsnit,
je porušit můj slib, jít nahoru a tam se spolu vyspat.
"Poslední lockdownová jízda".
Kozy a teď tohle.
To je kurva den.
Dobrej. Teď se převlíká.
Mimochodem, znáte básníka jménem Edgar Allan Poe?
-Co to? -Nevadí, to nic. Vteřinku.
To byl Drive Time s Dominicem.
A toto je Georg Friedrich Händel.
Prosím, zavěste, nebo zvolte křížek pro další možnosti.
Ahoj, Lindo, jenom ti volám,
že vím, že tohle odpoledne nic neznamenalo, ale...
Ale rád bych ti řekl, že mi to připadalo...
Jako v Jižní Dakotě to odpoledne při dešti.
Taky mi vyvstává praštěná vzpomínka,
že než jsme vykročili ze stezky počestnosti,
zmínila jsi cosi o krádeži diamantu.
... zmínila jsi cosi o krádeži diamantu.
-Nebo se mi to zdálo? -Bože!
Děkuji.
Ne, babi, fakt mi to nevrtá hlavou.
Kruci.
Tady se obyčejně pacienti zotavují po operacích.
Ale nyní zde leží pacienti s covidem, kteří se nevešli na JIP.
Nemocnice musí přizpůsobit prostory a postupy,
aby zvládaly příliv pacientů nakažených koronavirem.
Jsem sestrou na JIP už osmnáct let a nikdy jsem nezažila...
Tak jo.
Velká sobota. Harrods.
Velký podvod.
Musíš mi přesně říct, co bude třeba.
Paxtone...
Posaď se. Čekej.
Akorát dáváme dohromady, jak to provedeme, ano? Nic víc.
-Proč? Co víc by to mělo být? -Nic. Proč se ptáš?
-Je ti dobře? -Mně? Já jsem v pohodě.
Maximálně v pohodě a v normálu.
Tak jo. Situace. Harrods.
Nadzemní část je veřejný prostor.
Ale pod zemí je sedm pater.
Pater, kde se skladuje zboží, a hodně tunelů,
odkud se přesouvají drahé předměty, třeba šperky, do střežených výtahů.
Nahoře je to přitažlivé a oslňující a dole efektivní a bubu.
Zabezpečení Harrods je neuvěřitelně komplexní.
Není možné se tam dostat, abys něco ukradl.
Ukradl? Kdo mluví o nějaké krádeži?
Všechno je v normálu. Co se chováš divně?
Já se nechovám divně.
Ty vypadáš, že máš nějaký tajný plán,
který až tak tajný není, akorát nevím, oč jde.
Taky máš nad okem čmouhu.
Dostala jsi v noci ten vzkaz?
-O té Jižní Dakotě? -A o nějakém diamantu.
Paxtone, co je to s tebou?
-Se mnou není nic. -Opravdu?
Včera jsi mluvila o krádeži diamantu.
Ano, to se mi nezdálo. A dneska kreslíš Harrods,
jako by to byl tajnej plán v nějaký gangsterce.
Jak můžeš nakreslit obdélník, jako by to byl nějaký tajný plán? Já ne...
A ty máš tajný plán?
Totiž...
Včera jsem viděla babiččinu tvář.
Řekla jsem jí: "Babi, jsem v pohodě,
neudělám žádnou blbost."
Takže tomu diamantu se přezdívá Harrisův diamant.
Paxtone, prosím tě. Je sobota. Je ráno.
Všechny fantazie a možnosti ze čtyř v noci odpluly, jako vždycky.
Pověz mi o tom diamantu.
Jsou dva Harrisovy diamanty.
-Co? -Jsou dva Harrisovy diamanty!
A proč jsou dva?
Myslíš, že jsem v noci oka zamhouřila? Tak ne, nezamhouřila.
A co ti teda nedalo spát?
Harrisův diamant jedna, Harrisův diamant dva.
Jeden je pravý, druhý falešný.
Kdykoli se vystavuje diamant takové hodnoty,
dá se na veřejné místo jeho replika.
Skutečný diamant se uloží bezpečně v trezoru.
Právě teď je ta replika vystavená tady v přízemí.
Ale skutečný Harrisův diamant je tady v trezoru.
Dnes v devatenáct hodin nás ostraha odvede do trezoru,
kde vyzvedneme skutečný Harrisův diamant.
Pak se v bezpečnostním výtahu přesuneme do přízemí,
kde přidáme diamant ke zbytku kolekce Eve Schwarzové.
A pak, přesně v devatenáct třicet, budeme mít pravý diamant
a věrnou repliku diamantu vedle sebe,
jeden vedle druhého, téměř nerozlišitelné.
A kvůli covidovým restrikcím
tam budeme jenom my dva.
My vložíme pravý diamant do boxu a pošleme do New Yorku,
repliku pak vložím do kabelky a odnesu do kontejneru.
A to doprdele uděláme, přesně to a nic jiného.
Babi, mám tě ráda.
-Můžu položit očekávanou otázku? -Ne, nemůžeš.
Co by se stalo, kdybychom do New Yorku poslali repliku
a ten pravý si nechali?
Hádám, že když dorazí do New Yorku,
někomu dojde, že je falešný.
Ne, nedojde.
Proto jsem nemohla spát.
Ten, který pošleme do New Yorku,
se uloží do bezpečného trezoru na Wall Street
a žádná lidská bytost na něj nepohlédne 20, 50, 100 let.
Nekecej.
Tři miliony liber, nezdaněných, bez důsledků.
Pro tebe, pro mě, pro zdravotnictví.
-Už sis to promyslela. -Hele, musím jít meditovat.
Určitě to v New Yorku nikdo neověří?
-Sklapni! Musím meditovat. -Co jsi chtěla říct?
Chlap, co koupil ten diamant, je fakt zlo. A my dva jsme dobří.
A zdravotníci taky. A dobro je lepší než zlo.
A když jsem to všechno vyložila babičce, tak i ona to připustila.
A to byla kalvinistka, pevná jako skála.
Na rozdíl ode mě, která se tváří v tvář pokušení lámu.
Žij divoce, nebo zemři, Lindo.
Paxtone, zapomínáš na jednu důležitou věc, že?
Jestli to uděláme, což rozhodně neuděláme,
jak můžou dva obyčejní lidé jako ty a já
prodat kradený diamant za tři miliony?
To byl můj poslední pokus o logický důvod, proč do toho nejít,
ale ty teď řekneš "Archie Bruce", že jo?
To si piš.
Archie Bruce.
Celá ta léta ty hochy sleduju.
Archie Bruce povýšil z čorování motorek
ke kradení veteránů a obrazů a šperků.
Ten by dostal pana Harrise do střešního bytu v Moskvě,
než se bude zase mlátit do pánviček.
A s tebou by si plácnul,
protože jsi mu jedné noci zachránil v motorestu ve Watfordu život.
Kruh života nebo co.
S Archiem Brucem ten horor začal.
A třeba s Archiem Brucem ten horor i skončí.
Takže Lindo, co provedeme?
Dobře, Paxtone, takže tak.
Rozhodneme se večer.
Až budeme v Harrods s těmi diamanty,
poznáme, co je správné a co špatné.
-Rozhodneme se v tu chvíli. -Nebo necháme rozhodnout tu chvíli.
-Jaký je v tom rozdíl? -Osud kontra svobodná vůle.
Kdo řídí náš osud?
Je všechno součástí plánu, nebo si všechno posíráme sami?
To zjistíme dneska o půl osmé.
Čau, nevlastní brácho.
Co, teď? Chceš na Zoom?
Tak jo, dej mi minutku.
Paxtone, jak se daří?
-Teď vlastně stojím na křižovatce. -Vážně?
Třeba moje slova ovlivní, jakým směrem se vydáš,
protože mají souvislost s cestou.
Když jsi tuhle řekl, že se chystáš prodat motorku,
mě napadlo: "Tak moment. Počkat. Ne tak rychle."
A když jsem ten hovor ukončil, pomyslel jsem na mámu.
Na mámu?
Jak by jí bylo, kdybys musel prodat svůj nejcennější majetek,
když se ve stejnou chvíli tvůj bratr, nevlastní bratr,
nemá tady v krásném Hudson Valley vůbec zle?
Když třešně ve tvém sadu onemocní houbou,
je to blbý, ale jsou i horší věci.
Jo. Pro ty třešně asi ne.
Pro ty třešně je možná horší plynulý krok George Washingtona,
který se blíží se sekerou v ruce a s hlavou plnou dobrých úmyslů.
No jo, tak jsem si říkal, co by po mně asi máma chtěla.
Jak si ji pamatuju, chtěla by, abys přešel k věci.
Tak jo, Paxtone, máš to mít.
To já jsem koupil tu tvoji vzácnou motorku.
Kupec tvojí motorky jsem já. A já ti ji vracím.
Moje gesto. Nevlastní brácha nevlastnímu.
Ten stroj je už zase tvůj.
Neděkuj mi, Paxtone. Prosím, není třeba.
Jediné po tobě chci, Paxtone,
a to, abys už byl k sobě vlídný.
Vezmi si z toho ponaučení. Není to tak, že by tě svět nenáviděl.
Ano, občas se osud zdá být drsný a krutý,
ale lidé přejí jen dobré těm, kteří...
Ahoj, Davide, tady Linda! Ahoj!
Lindo, já myslel, že mluvím s Paxtonem.
Ano, já vím. Slyšela jsem. To nádherné gesto,
ale já jsem se prostě neudržela!
Musela jsem do toho vskočit a říct: "Bože můj, Davide."
-"Co ty jsi za člověka?" -David koupil moji motorku.
Jo, slyšela jsem. A pak jsem slyšela to kázání a pomyslela si:
"Nejenže tak štědře rozdává peníze, ale i o svou moudrost se podělí!"
-Takže, Paxtone, máš to mít... -Ne.
Nechci narušit tu významnou chvíli.
Co jsi to říkal? Něco o tom, že osud bývá drsný...
... a krutý?
-Proč jsi na něj byla naštvaná? -Nebyla.
Ale byla.
To jsi byla ty.
Tys koupila moji motorku.
Paxtone, nebuď směšný. Slyšel jsi snad Davida.
David by nikdy nic takového neudělal. Ale rád by za to slíznul pochvalu.
Kdežto ty bys to udělala a nechala uznání někomu jinému.
Protože ti mě bylo líto.
Jo. Fajn, bála jsem se, abys nepřišel o všechno.
Hlavně aby mě pak nehryzalo svědomí.
Zpovědní lavina. Ale taky...
Bylo to i proto, že ta motorka, to jsme my.
Ne, ne, ne. Lítost je támhle. A láska až támhle.
Nedělej, že je mezi nimi most.
Ale litovala bys i chlapa, co právě štípl milion liber?
Byl bych milionář. A zase bandita.
Třeba bys změnila názor.
Třeba bychom ještě odjeli do západu slunce.
Paxtone...
Ať se dneska rozhodneme jakkoli, půjdeme pak každý svou cestou.
Peníze by nám oběma přinesly svobodu.
Zohledním to při rozhodovacím procesu.
Dík za tu motorku.
Dámy a pánové...
Milí spoluvězni!
Něco pro vás mám.
Než vyrazím vstříc osudu linkou číslo dvacet sedm.
Je to úryvek z básně T. S. Eliota,
o kterém tady beztak nikdo z vás neslyšel.
"Otočí se a ve sklence uzří okamžik.
Nevzpomene už lásky bývalé.
Nedokončená myšlenka jí proletí hlavou.
Je dokonáno. Jsem ráda, že je to za námi."
Uvidíme se za chvíli, Lindo.
Možná dneska jedu autobusem naposledy.
Já dneska pojedu sama. Děkuju.
-V pořádku. -Děkuju.
Udělej to, Paxtone. Využij příležitost, kterou ti osud nabízí.
EVE SCHWARZOVÁ HARRISŮV DIAMANT
-Ahoj, cizinko. -No tohle. Chci tě obejmout.
Ale nemůžu. Já ten virus nesnáším! Posílám vzdušné pusinky!
-Ahoj, cizinko. -Od tvého odchodu je tu mrtvo.
Charlotte, chci slyšet jméno tvého osobního trenéra.
Zhubla jsem kvůli stresu,
když jsem zjistila, že mi moje holka krade peníze.
-Co? -To je nadlouho. Teď se to nehodí.
-Ahoj! -Ahoj.
Terry, jo. Terry, hádej, kdo tu je?
Koukni se do čtrnáctky.
Ty kráso, to je Linda.
Tak Lindo, co ty tady?
Nejsem na seznamu, domluvila jsem si to s Imranem.
Potřebuju na pět minut do kanclu. Nebo na tři minuty. Charlotte, můžu?
-Jen pojď. -Tak jo.
Musím počkat na svého řidiče. Moment. Jenom...
-B2B Pro Freight Services? -Ano.
Pro kolekci Eve Schwarzové?
Jo? Fajn, počkejte chvilinku, ano.
-Nesehnali jsme naše přepravce. -Svět se zbláznil.
Budu toho chlápka muset stokrát ověřit.
Dej nám jenom jeho doklad.
Podle Imrana musíme ověřit totožnost řidiče.
Jasně.
Jo, můžu vidět váš doklad?
Děkuju.
Jo a tohle, Charlotte. Já zapomněla.
-Já ti to neřekla. Zrovna tobě. -Co?
Mám novinky o omračující životní změně.
-Někoho jsem našla. Někoho mám. -Ne.
Teda! Já myslela, že budeš single na věky.
-Já taky! -Randicí apka? Bumble?
-Co je zač? -Je to...
Je básník. Jo. Ale fakt divokej básník.
-Teda, to je taková romantika. -To je.
Poslyš, mám termín v trezoru v sedm.
Musím toho chlapa zadat do systému, ale... Děkuju.
-Lindo... -Život. Život.
Že? Nikdy nevíš, co tě ještě potká. Tak jo.
Můžeme.
-Děkuju, Marku. -Pro tebe cokoli, Lindo.
Teď ti vygeneruju propustku do Harrods,
díky které budeš mít všude přístup.
-Datum narození. -19. ledna 1809.
Ale první báseň mi vyšla až roku 1827.
To je dobře. Bereš to zvesela. Nepanikaříš.
19. ledna 1980. Výška metr osmdesát. Postava...
Středně atletická. A uvnitř panikařím.
Uvědomuješ si, že jsme oba úplně zešíleli?
Ještě jsme nic neprovedli. Záznamy v rejstříku... Nejsou.
Tak kdy začne ta chvíle? Ve které se rozhodneme.
V řídicí místnosti sedí hluchý, co odezírá ze rtů.
Mlč a dívej se sem.
Jak to, že ti to tak jde?
Týme B, můžete dolů k nákladové rampě? Potřebujeme pomoc.
Lindo, potřebuju zadat jméno pána pro případ požáru...
Jméno? Edgar Allen Poe.
Edgar...
Edgar Allen Poe. Bezva, díky.
To je poprvé za sto let, co se Harrods zavřel.
Všechno se musí sbalit a nacpat do krabic.
Perly, peněženky, umění, šperky.
-Diamanty. -Jo. Diamanty.
Dveře se zavírají.
Vzpomínáš na tu naši hru? Když jsme sami ve výtahu,
dáváme si otázky. A odpověď musí být pravdivá.
-Začni. -Co se mezi námi pokazilo?
Na začátku jsem chtěla divočinu, a tys byl divoký.
Pak už jsem nechtěla divočinu, a tys přestal být divoký.
-Tak to mělo fungovat. -Ale nefungovalo.
-Proč ne? -Já nevím.
To je pravda.
Dveře se otevírají.
-Nemáš hlad? -Mám.
Máme hodinu do vyzvedávky v trezoru,
tak co by sis dal, Paxtone? Je tu doslova všechno.
Obchod se zavírá, tak Harrods dá všechno potravinové bance.
Připravte si ke kontrole přepravní dokumenty.
Fajn.
-Hlídá to tady někdo? -Možná.
Odvaž se víc.
Nejjemnější kaviár z běluhy?
Tak to je ta chvíle?
Ne, musíme si něco ujasnit, než se rozhodneme.
To je černý lanýž Périgord z Itálie. Prodejní cena 735 liber.
-Za pitomou houbu? -Tak jo.
Musíme si ujasnit tohle.
V čem my dva vidíme rozdíl
mezi cenou a hodnotou věcí?
Já vystrojím piknik, který by za normálních okolností
vyšel asi na pět tisíc liber.
-Dveře se zavírají. -Moje vzácná babi byla rasistka.
Jo. A já se právě rozhodla ji vyškrtnout z poroty,
která posuzuje moje jednání.
Kdo je ještě v té porotě?
Má zesnulá matka, Bůh a ty.
-Jak to, že tam ještě jsem? -Dveře se otevírají.
Dveře se otevřely, nemusím odpovídat.
Sem jsem chodívala o obědové pauze.
Tak který obraz bys chtěla?
Nechci žádný mít.
Chceš si ho namalovat.
Prostě chci malovat.
Tak to je ta chvíle. Počkat.
-Ten hluchý se dívá? -Co?
Toho jsem si vymyslela, abys zmlknul.
Představ si to.
100 000 liber ročně na deset let. 50 000 liber ročně na dvacet let.
-Milion liber. -Jo.
To bys mohla malovat. Ani bys nemusela nic prodat.
Dveře se zavírají.
-Neumím jezdit na kole. -Co? Vůbec?
Ne. Začal jsem rovnou na motorce.
Před Vánocemi jsem se vyspala s Mariou a byla to bomba.
Dveře se otevírají.
Tak jo. Řekli jsme si, že oba chceme mít svobodu.
-S Mariou, fakt? -Paxtone.
Paxtone, za chvíli učiníme nejdůležitější rozhodnutí v životě.
Můžeš se soustředit?
Tak jo, v rozhodovacím procesu jsme ještě neprobrali morálku.
Dívej se. To je... To je celé město v lockdownu.
Nemocnice nestíhají. Milion liber by pomohl. Byl by to dobrý skutek.
Když to bude v padesátkách, vejde se to do kufru.
Dá se to nechat na schodech. A máš to, babi!
-Babi ses zbavila. -No vlastně. Díky.
Tak jo, uděláme to.
Sakra. Rozhodněme se teď.
Tak jo.
Dříve bych tě byl políbil.
Uvidíme, jak to dopadne.
-Dobře. -Sakra.
-Maria? -Už je čas.
-Fakt, jo? -Musíme do trezoru.
Tak uděláme to, nebo ne?
-Dobrý? -Bože, ne.
Fakt patří Bůh do poroty ve tvé hlavě?
A abys věděl, Bohovi je ukradený,
jestli se rozhodneme tak, nebo tak.
To je dobré vědět.
-Dobrý večer. P.J., že? -Ano, slečno.
-Veďte nás. -Tudy.
Proč je mi jméno Edgar Allen Poe tak povědomé?
To bude Miracore. Dojdu pro Harrisův diamant.
-Děkuji. -Nemáte zač.
Odesíláte to do New Yorku?
-Téma je život pod vodou. Můj nápad. -Hezký.
Jsi ve své práci dobrá. Teda byla jsi.
Tak jo. Teď musíme akorát sbalit šperky a doplňky.
Oblečení půjde dolů, nemělo by to moc trvat.
Jo, moc dlouho ne. Tak... Mám ho vytáhnout?
Jo. Proč ne?
Tak jo.
-Přidej. Ty ryby jsou piraně. -Co?
-Mělo to být symbolické. -Symbolické v čem?
Už si nevzpomínám. Proveď to rychle. To zvládneš.
Tak to je ta chvíle.
Vlastně pohoda.
Otázka nezněla, jestli to zvládneme. Spíš... Máme to udělat?
A uděláme to? Je to o tobě a o mně.
A já neříkám, že to uděláme,
ale jestli ano, tak musíš ukročit doleva.
A mám teda ukročit?
Ukroč a pak se rozhodneme.
Lindo, jestli se rozhodujeme v téhle chvíli, tak to udělejme.
Jestli necháváme rozhodnout tu chvíli, tak podle mého názoru
ta chvíle přímo řve...
"Strčte tu repliku do toho futrálu a ten pravý si šoupni do kabelky."
Svoboda, Lindo. Za jeden krásný okamžik.
Zvládáš to? Fajn.
-Je to pod kontrolou. -Je to pod kontrolou.
-Pod kontrolou. -Jo.
Jo. Tak asi bychom měli začít kabelkami.
-A dojděme si pro tašky... -Lindo!
-To jsem já. -Donalde.
Musím s tebou naléhavě hovořit.
Promiňte, mohl byste se na chvilku projít?
Musím sdělit tady kolegyni něco důležitého.
Donalde, panečku, žiju s tím, že jsem tě vyhodila, ale ty jsi tady.
Lindo, poslyš, nějaký anonym volal do ústředí Miracoru.
A řidič z B2B, který veze tu kolekci Eve Schwarzové,
prý používá falešné jméno. A prý má záznam v rejstříku.
Babi, ahoj.
Přišel jsem co nejrychleji. Díkybohu jsi v pořádku.
-Jo, jsem. -Policie je na cestě.
-Policie je na cestě a... -Bude tady cobydup.
Bude tady cobydup. To bude závod s časem.
Jestli je nevinný a je, za koho se vydává, bude všechno...
Bude všechno fajn. A bude to fajn, Donalde, protože já vím, jak dál.
-Co chceš udělat? -Paxtone?
Donald. Paxton. Paxton. Donald.
-Co jsi zač? -Jak vidno, jsem Edgar Allen Poe.
-Teď ti řekla Paxtone. -Donalde, to je Paxton.
A já jsem prostě žena jménem Linda Jarvisová.
Obyčejná ženská, co před 60 vteřinami učinila šílený rozhodnutí.
-Lindo, co mu chceš říct? -Co je ti do toho?
Je mu do toho to, že...
Je to už deset let můj přítel a milenec.
-A asi jsem do něj pořád zamilovaná. -Fakt, jo?
Ale především je to můj komplic.
Víš, Donalde, právě teď, před minutou, jsem se... jsme se rozhodli
ukrást Harrisův diamant třímilionové hodnoty.
Doprdele. Zpovědní lavina.
To nic. Já Donalda znám. A taky nemáme na výběr,
protože Donald zavolal policii a ta tu bude každou chvíli.
-Sakra! -Jak jsem řekla, nic se neděje.
Protože až policie dorazí, my už tady nebudeme. Budeme pryč.
-Ano? -Ano.
A Donald jim poví, že mluvil s Lindou
a ona ho ujistila, že je to v pořádku. Bylo to nedorozumění.
A pak jim předá tohle, ověření totožnosti.
A ty vypovíš, že jsi toho řidiče viděl už na jiné zakázce.
A pak jim povyprávíš
o tom, že tenhle řidič má v práci nepřítele, který ho nesnáší.
-To udělám? -No ano.
A víš, Donalde, proč to všechno uděláš?
-Ne, proč? -Protože my jsme dobro.
Paxton, Donald, my tři jsme dobro.
A ti hajzli, co mě nechali tě vyhodit,
a ten hajzl, co koupil ten diamant,
si ani nevšimnou, že je pryč.
-Ještě ti zdravotníci. -Jo. Jo!
Co ty na to, Donalde? Zalžeš kvůli nám, Donalde?
Celou tuhle anarchii způsobil lockdown.
Idiotský, šílený lockdown, který nás všechny osvobodil.
Zaplatíme vám. Dám vám dvě stě tisíc.
Seru na prachy! Nedělám to pro prachy, ale pro krásu.
Lindo, ty jsi báječná. A on je tvůj tajný milenec, bandita,
a vy naplijete do ksichtu tomu globálnímu monolitu.
Teď za lockdownu mám čas přemýšlet
a procházet se v parku u mámina domu.
A vyjma lidí, co venčí čokly, a do všech stran funících běžců
je, Bože, ten svět tak krásný.
I před tím usmoleným virem
jsme byli zavření ve svých stereotypech, naše verze nás...
-Musíme odsud vypadnout. -Ať si Donald užije svou chvíli.
... neumím ani zapnout. Dnes jsem přišel,
protože jsem o tebe měl strach. Seru na Miracore,
jejich hnusné diamanty. Jsou mi fuk.
Jen ať se všechno rozkrade.
Zalžu pro tebe, Lindo,
to je má chvíle, kdy můžu něco kurva udělat!
... zavírají.
-Je to šílené, co? -To je.
Koho by před měsícem napadlo, že bude dělat tohle.
Mě ne.
Voláme Edgara Allena Poea. Edgar Allen Poe ať se hlásí u ostrahy.
Pan Edgar Allen Poe ať se okamžitě hlásí u ostrahy.
Měli bychom zrychlit.
Není třeba chvátat. Neevakuujeme snad Dunkerk!
Stůjte! Jestli máte fialovou, měli byste být na pravoboku.
Nechej to tady.
Lindo?
Voláme Edgara Allena Poea. Edgar Allen Poe ať se hlásí u ostrahy.
To jsem já, Michael se šipkami ze Zoomu!
Pan Edgar Allen Poe ať se okamžitě hlásí u ostrahy.
Doprdele.
Musíš odevzdat svoji propustku.
Jdi ty. To se mnou si pohrává osud.
Prostě pokračuj.
Edgare Allene Poe.
Nechal jste ji v kanceláři.
Budete ji potřebovat na Heathrow.
Děkuji mnohokrát.
Všichni by si tě přáli zpátky, Lindo,
milujeme tě.
VÍTEJTE NA HEATHROW
Od té noci jsme si už zvykli, že i když jsme bohatí
a nemusíme dělat nenáviděnou práci,
tak tlaky lockdownu pořád zkoušejí náš vztah.
"A žili šťastně až do smrti" nefunguje, když ti schovávají mouku.
Tak jo, zadrž.
Tady máš tu svoji mouku.
Jenom mi slib, že nebudeš péct chleba.
-Proč ne? -Kvůli tomu svinčíku.
A nesmyslnosti. A protože bude nejedlý.
A jako každý domácí chleba to bude dělová koule.
Táta ho dělával a my ho museli jíst,
jinak by zmizel v dílně
a vyráběl ty praštěné dřevěné hračky.
-Nikdy víc. -Lindo, ty ses pomátla.
Co? Tys pohřbil ježka a nad hrobem pronesl oslavnou řeč.
A tys schválně přilepila tu třáseň nad schody.
-Ne, ta tam byla celou dobu. -Málem jsem si zlomil vaz.
Kdyby sis řekl, podržela bych ti štafle.
Kdyby tam byl celou dobu, tak bych si ho všiml.
Ale nevšiml sis, že nemá smysl se balit,
protože není kam odjet.
Právě prodloužili lockdown o další dva týdny.
Kruci.
No...
Všechno to kvůli mouce a dávnému kousku třásně.
A protože mám narozeniny.
-To nic. -Já to vím.
-Je lockdown. -Ne, já to věděla.
Nikdo neví, co je za den, natož jaké je datum.
Mám pro tebe něco, co si moc přeješ.
Odvaž se.
-Další dva týdny? -Další dva týdny.
Pak moje dlouho trpící veřejnost potřebuje další báseň.
"S každým úderem", Robert Graves.
"Ty, lásko, a já, ty a já.
A když nic víc než já a ty, co na tom, já a ty.
Sčítáme údery, sčítáme pomalé srdce údery.
Jak krvácí smrti čas v pomalých úderech.
A bdíme tu.
Bezmračný den a noc a další bezmračný den.
A přece se oblak ten nad námi jednou roztrhne.
A toho dne lockdown odejde. Ne tam, jen zde.
Jenom zde, jak jsme spolu teď, i pak budeme zde.
Vždy já a ty."
LOCKDOWN
České titulky Jana Děžinská SDI Media ČR 2021