On öö.
Varje täis maailm, mis peidab endas enam kui pooli meie planeedi loomi.
Siiani on kaamerad meile nende elu vaid põgusalt näidanud.
Kuid uudse tehnoloogia abil
näeme ööd nüüd päevselgelt.
Kaameratega, mis on inimese silmast sada korda tundlikumad...
saame öö ilu nüüd jäädvustada...
värvilisena.
Tundmatud maastikud.
Kummalised olendid, kelle pimedus ellu äratab.
Seninägematud käitumismustrid.
Nüüd saame jälgida loomade elu
maailma viimases tõelises metsiku looduse kantsis.
Öös.
Päikeseloojang Namiibia Luukererannikul.
JUTUSTAB
Aafrika kõrb kohtub siin Atlandi ookeaniga.
Näib, et see on elutu.
Kuid mõneks kuuks igal aastal
vallutavad siinsed rannad ookeanist saabunud külalised.
Suur-merikarud.
Igal kevadel tuleb siia paarituma enam kui pool miljonit merikaru.
Tundub, et see on ideaalne koht vastsündinud poegade kasvatamiseks.
Vaid mõne nädala vanusena...
sõltub see poeg jätkuvalt täielikult oma emast.
Neljal esimesel elukuul
toitub ta vaid kaloririkkast emapiimast.
Kuid näljase poja imetamine on kurnav.
Seetõttu peavad emad regulaarselt ookeanis keha kinnitamas käima,
lahkudes sageli mitmeks päevaks.
Nende pojad...
jäävad omapäi koju.
Kuid videvik on ohtlik.
Kaks tumeselg-šaakalit.
Ilma emadeta, kes neid kaitseksid...
peavad pojad enda eest ise seisma.
Nende ainsaks relvaks on teravad hambad.
Päevavalguses suudavad merikarude pojad šaakalid tavaliselt minema kihutada.
Kuid hämaruse saabudes olukord muutub.
Pimedas saavad šaakalid rünnata ootamatult.
Nende väikeste merikarude jaoks on öö pikk ja ohtlik.
Siiani ei ole me näinud draamasid,
mis sel rannikul pärast pimeduse saabumist aset leiavad.
Kuid tänu uudsele tehnoloogiale...
saame paljastada siinsed saladused...
nagu ei iial varem.
Esimestel pimedatel tundidel on koloonia kärarikas.
Mürgli keskel hüüab üksik poeg oma ema.
Poega ümbritsevad täiskasvanud talle aga lohutust ei paku.
Suur-merikarud hoolitsevad vaid oma poegade eest.
Ta peab ise hakkama saama.
Õnneks on rand aga täis noori merikarusid, kelle emad on kalale läinud.
Kuupaistel kogunevad nad kokku. See on kui merikarude lastesõim.
Parim moodus, kuidas ennast kaitsta.
Ja öösel on ettevaatlikkus põhjendatud.
Rannal seisev laevavrakk on liiva sisse vajunud.
Nüüd elab seal selle ranna võimsaim šaakalikari.
Enam kui 95% nende menüüst
koosneb vaid ühest asjast: merikarude poegadest.
Õõvastav ulg tähistab jahi algust.
Esimest korda
jäädvustavad meie kaamerad šaakalite öise jahiretke.
Täiskasvanud merikarud on liiga suured vastased.
Merikarude poegi otsivad šaakalid hiilivad koloonia keskele.
Inimsilma jaoks...
on pojad pimeduses peidus.
Šaakalid näevad aga pimedas suurepäraselt.
Nad saavad ära kasutada iga võimaluse.
Magav merikaru poeg.
Läheduses on täiskasvanud merikaru.
Sel korral šaakal taganeb.
Teine poeg on aga turvalisest lastesõimest kaugemale uidanud.
Ja teda on märgatud.
Ainus lootus on põgeneda merre,
kuhu šaakal järele ei lähe.
Õnnelik pääsemine.
Lainetest kaugemal...
kõlab kõrbes veider koorilaul.
Olles end päev läbi lõõskava päikese eest varjanud,
tulevad pisikesed kõrbeelanikud ööjaheduses oma urgudest välja.
Isane liivageko otsib armastust.
Kuid pimedas on raske kaaslast leida.
Niisiis ta haugub.
Emasele meeldib see, mida ta kuuleb.
Kuid südame kutsele järgnemiseks...
peab ta riskima eluga.
Valge Leucorchestris arenicola.
Gekokütt...
kelle mürk tapab.
Kottpimeduses leiab ta saaklooma, tajudes liivas õrnu võnkeid.
Geko on liiga kiire. Ämblik taandub oma maa-alusesse pessa.
Liivageko jaoks on armastuse otsimine riskantne tegevus.
Aga asi on seda väärt.
Öösel on sellel kõrbega piirneval rannikul peidus teisigi üllatusi.
Lisaks laevadele...
on liiv neelanud terveid linnu.
Vana hüljatud kaevanduslinnak...
kus kummitavad veidrad öised vaimud.
Pruunhüään, keda kohalikud rannahundiks nimetavad.
See on esimene kord, mil meil on õnnestunud näha
nende loomade öist elu.
Hüljatud kasiino varemed on koduks tillukesele perekonnale.
Emale...
ja tema kahele tütrele, teismelistele hüäänidele.
Tüdrukud ei ole päev läbi midagi söönud.
Nad on näljased.
Ja pahurad.
See veider öine kaklus on mänguline maadlus.
Nii katsuvad noored hüäänid jõudu.
Ja kui nemad kaklevad, peab toitu hankima ema.
Pruunhüääne peetakse raipesööjateks.
Kuid sellel rannikulõigul on nad õppinud jahtima ka...
merikarude poegi.
Saame esimest korda näidata,
kuidas pimedus neil jahti pidada aitab.
Ilma meie kaamerateta...
on hüääni peaaegu võimatu näha.
End pimeduses varjates...
ei aja ta merikarusid taga...
vaid ootab, et nad tema juurde tuleksid.
Napilt liiga kaugel.
Kuid olud muutuvad hüääni kasuks.
Keskööle järgnevatel tundidel...
saabub ookeanilt udulaam, mis kuu katab.
Merikarudel on nüüd veelgi raskem hüääni märgata.
Ta peidab ennast kivide vahele...
ja ootab.
Ideaalne ohver, lõpuks ometi.
Hüääni tugevad lõuad viivad töö lõpule.
Murtud merikaru äratab aga soovimatut tähelepanu.
Hüääni ümbritsevad näljased šaakalid, kakskümmend ühe vastu.
Sellele jõulisele öisele jahimehele ei saa aga vastu ka terve šaakalikari.
Selleks ööks on jaht lõppenud.
Koos esimeste koidukiirtega...
naaseb šaakalikari laevavrakis asuvasse koopasse.
Merikarude koloonia hakkab virguma.
Kokku hoides on suurem osa neist öö üle elanud.
Ja üks poeg kuuleb tuttavat kutset.
Ema on tagasi.
Poeg saab lõpuks süüa.
Mõne kuu pärast on pojad piisavalt suured, et rannalt lahkuda...
ja meres uut peatükki alustada.
Ning Namiibia Luukererannikule saabub taas rahu.
ÖINE MAAILM
OTSINGUD PIMEDUSES
Võttemeeskonna heidutavaim ülesanne
oli erakliku pruunhüääni filmimine.
Nad pidid hirmu trotsides suunduma hüljatud kummituslinna.
Mitme kilomeetri raadiuses pole ühtki inimest.
PRODUTSENDI ASSISTENT
Öösel on siin päris õudne.
Ja läks veel õudsemaks,
kui nad kohtusid näost näkku suure hüääniga.
Nii lähedal.
Keegi ei teadnud, mida neist kiskjatest öösel oodata,
isegi mitte hüääniuurija dr Ingrid Wiesel. - Olen neid aastaid päevaajal jälginud.
PRUUNHÜÄÄNIDE UURIMISPROJEKT
Aga öösiti võivad nad teisiti käituda.
Ootan tulemusi põnevusega.
Öökaameraga varustatud droon võimaldas meeskonnal varemeid uurida
ja teha kindlaks, kuhu on parim kaamerad üles panna.
Nad avastasid hüljatud kasiino varemetes hüäänide koopa.
See on uskumatu.
Olen hüääne 20 aastat uurinud,
kuid töötan esmakordselt spetsialistidega, kes suudavad ka pimedas filmida.
Mitmenädalase varitsuse jooksul
üllatas hüäänide öine käitumine võttemeeskonda tihti.
Mõnda asja ei olnud isegi Ingrid varem näinud.
Oh sa, milline võrratu materjal! Ma ei suuda seda uskuda.
Kõige rohkem huvitas Ingridit aga see,
kuidas hüäänidega liitusid ka nende naabrid šaakalid.
Šaakalid tüütavad hüääni korralikult.
Arvan, et öösiti juhtub seda palju rohkem.
Üks šaakal oli koguni nii julge,
et üritas hüäänide koopasse vargile hiilida.
See ei ole kunagi hea mõte.
Tore on näha, mida nad öösel teevad. Nii eriline.
Tänu teadlaste abile ja uusimale tehnoloogiale
õnnestus meeskonnal jäädvustada seninägematuid hetki
nende eraklike ööloomade elus.
Tõlkinud Triin Jürimaa