На планеті Земля стільки видовищного,
що легко не звернути уваги на дрібне.
Але придивіться уважніше...
і відкриєте для себе непізнаний світ.
Світ, де крихітним героям...
і маленьким монстрам...
потрібні надздібності...
щоб перемогти, маючи на це мізерні шанси.
Крихітний світ
Важко бути маленьким...
у світі велетнів...
ОПОВІДАЧ – ПОЛ РАДД
На тебе постійно наступають.
А іноді й гірше.
Але є місця, недосяжні для великих тварин.
Місця, де маленький розмір дає перевагу.
Страшенно спекотні...
сухі...
пошарпані вітром,
ці дюни такі небезпечні...
що тільки достатньо розумні
й дрібні створіння...
мають шанс на виживання.
ДЮНА
Це одне з найменш привітних місць на планеті.
Дюни пустелі Наміб найбільші за площею й найстаріші на землі.
Вони досі пересуваються під дією вітру.
Усього за пів року краєвид повністю змінюється.
Та маленькі тваринки...
мусять якось знаходити шлях у цьому морі піску.
Пустельний хамелеон.
Завбільшки з долоню.
Здається, він не так добре пристосований до життя в дюнах,
як інші тутешні маленькі істоти.
Піщаний меролес
учетверо менший,
та може пробігти три метри по розпеченому піску за секунду.
А хамелеон?
Навряд.
Його кінцівки пристосовані хапати гілки.
Не пісок.
Але цей дивний кочовик блукає серед дюн з вагомої причини.
Він має знайти пару...
десь у цих краях.
Подорожувати через піски набагато легше по повітрю.
Рябок намібійський добре пристосований до життя в дюнах.
Але тут нічого пити.
Тож ці маленькі пташки щодня вирушають у епічну подорож, щоб знайти воду.
Пролетівши 80 кілометрів...
вони прибувають в інший світ.
Один з великих голодних хижаків.
Як і всім рябкам, що зібралися тут...
цьому самцю треба пити.
Тож він чекає.
Зараз можна зробити кілька ковтків.
Самець повертається до постійної партнерки в гніздо в дюнах.
Ці віддані партнери висиджують яйця по черзі,
щоб один з них міг злітати на водопій.
Але скоро життя ще більше ускладниться.
Їхні пташенята от-от вилупляться.
І їм потрібна вода, інакше сонце їх уб'є.
Опівдні порятунок від спеки стає життєво необхідний.
Цього разу хамелеон може краще впоратися...
забарвивши шкіру в білий колір, щоб вона відбивала промені сонця.
Але піщаний меролес і тут попереду...
завдяки класним рухам.
Поверхня піску може нагріватися до нестерпних 70 градусів.
Але на сантиметр вище поверхні температура на десять градусів нижча.
Підіймаючи кінцівки, меролес може швидко їх охолодити.
А коли стає занадто спекотно...
його рятує плаский ніс.
На глибині 20 сантиметрів температура приємна – 30 градусів.
Ця дорожня оса від спеки не страждає.
Завдяки чутливій антенні вона визначає, де в піску ховаються інші істоти.
Завбільшки зі скріпку,
вона може перемістити понад два відра піску, щоб викопати свою жертву.
Намібійський павук.
Жало оси паралізує.
Укус павука смертельний.
Коли ці пустельні гладіатори сходяться в двобої, павук рідко перемагає.
Але в нього є чудовий...
план порятунку.
За межі поля зору оси.
І подалі від небезпеки.
Майже.
Пополудні...
життя в дюнах завмирає.
Температура сягає 50 градусів.
Спека починає спадати лише надвечір.
Достатньо, щоб зграя молодих бабуїнів завітала в цей край.
Вони грайливі й допитливі...
але їм тут не раді.
Пустельна вузькорота жаба – нічна істота.
Розбудите її – і ви в біді.
Завбільшки з м'ячик для гольфу...
але зухвала.
Ще є час подрімати,
поки денні тварини не поступляться місцем нічній зміні.
Сонце сідає...
і температура падає.
У пустелі стає жвавіше...
і галасливіше.
Колискова для стомлених тварин.
Побудка для нічних істот.
І сигнал до обіду для мисливців.
Сипухи прочісують дюни, слухаючи, де є дрібна здобич.
А під піском ховається
підступніший хижак.
Він пливе...
під поверхнею.
Акула пустелі.
Намібійський золотий кріт.
Абсолютно сліпий, розміром менший за яйце.
Його завеликий череп діє, як супутникова тарілка:
«ловить» шарудіння термітів.
Вони забезпечують йому вдосталь води та їжі...
якщо він уполює за ніч близько 60 термітів.
Інші нічні мисливці приєднуються до годівельної лихоманки.
Сонна жаба перетворюється на винищувача термітів.
Але терміти захищаються, кусаючись.
А з такої великої голови їх струснути важко.
Пісок для крота – єдиний сховок від кусючих термітів
та інших невидимих небезпек.
Світанок.
Хамелеон голодний і змерзлий.
Щоб зігрітися, він забарвлює в темний колір половину тіла, звернену до сонця.
І коли починають з'являтися жуки...
хамелеон уже готовий.
Помилка новачка.
Цей вид жуків має такий жахливий смак,
що жоден хамелеон вдруге так не помилиться.
Чорнокрилка має подолати величезну відстань.
Для жука завбільшки як кришечка пляшки 350 метрів піску – чималий підйом.
Але він вартий зусиль.
Буває, що зранку дюни вкриває туман.
Саме цього жучок і чекав.
Пухирці на його спинці сприяють конденсації вологи...
і спрямовують її йому в рот.
Він добуває воду прямо з повітря.
Вони можуть випити еквівалент половини ваги свого тіла.
Жуки, що спускаються з пагорба...
набагато соковитіші, ніж ті, що підіймаються.
Може, хамелеон не так добре, як інші, пристосований до життя в дюнах.
Але якщо не можеш когось перемогти...
з'їж його.
Вилуплюються пташенята рябка намібійського.
Навіть на вранішньому сонці їм потрібна материна тінь.
Скоро стане так спекотно, що вони помруть без води.
Їхня єдина надія – батько.
Він знайшов новий водопій, де менше великих хижаків.
Але для такої дрібної пташки...
зустріч навіть з лагідними велетнями проблематична.
Віднести воду пташенятам буде ще складніше.
Яструб...
прилетів полювати на спраглих.
Щоб урятувати пташенят, батько ризикує життям.
Завдяки особливому пір'ю на черевці, що вбирає воду,
самець рябок може набрати з чарку води.
Він готовий віднести її пташенятам.
Додому летіти дві години, з важким вантажем.
Саме вчасно.
Пташенята роблять перші ковтки води з татового пір'я.
Йому доведеться долати цей шлях щодня протягом двох місяців,
доки пташенята не навчаться літати.
Шукаючи пару, хамелеон забрів у зарості нари.
Тут можна знайти тінь.
А якщо пощастить –
і самицю.
Невже настав його час?
Щоб показати свої почуття, вона змінює колір...
і танцює.
Схоже, вона не про такого мріяла.
Але тут дуже складно знайти партнерів.
Доведеться вдовольнитися ним.
Вона надовго не затримується.
Скоро вона відкладатиме яйця.
Самець задоволений...
але геть виснажений.
П'ятдесят п'ять мільйонів років еволюції
сприяли просто неймовірним формам пристосування до життя в пустелі.
Завдяки витривалості й винахідливості...
крихітні тваринки живуть і перемагають у дюнах Намібійської пустелі.
Через кілька місяців з піску з'являється маля завбільшки з палець.
Хамелеон передав свої гени.
Попереду стільки труднощів.
Краще не поспішати.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко