Planeten jorden är så spektakulär
att det är lätt att missa de små tingen i livet.
Men om man tar en närmare titt...
...finns en hel värld att upptäcka.
En värld där pyttesmå hjältar...
...och små monster...
...behöver otroliga superkrafter...
...för att övervinna mot alla odds.
Det är inte lätt att vara liten...
...i ett land av jättar.
BERÄTTARE: PAUL RUDD
Ständigt nedtrampad.
Ibland ännu värre.
Men det finns platser som är utom räckhåll för stora djur.
Platser där ens litenhet är en fördel.
Brännande heta.
Uttorkade.
Vindpinade.
De här sanddynerna är så fientliga...
...att bara de som är smarta nog...
...och små nog...
...har en chans att överleva.
SANDDYNERNA
Det här tillhör jordens mest ogästvänliga terränglandskap.
Namibias ökendyner är de största och äldsta i världen,
och de skiftar fortfarande form i vinden.
På bara sex månader förändras hela landskapet.
Men på något sätt...
...måste smådjur hitta sätt att överleva i detta stora hav av sand.
Chamaeleo namaquensis.
Ungefär lika stor som din hand.
Han verkar inte lika välanpassad till livet i sanddynerna
som de andra smådjuren här.
En meroles anchietae...
...bara en fjärdedel så stor,
kan rusa tre meter i den heta ökensanden på en enda sekund.
Kameleonten?
Inte direkt.
Hans fötter är skapta för att få fotfäste på grenar.
Inte i sand.
Men den här osannolika nomaden har ett viktigt uppdrag i sanddynerna.
Att finna en partner...
...någonstans där ute.
Att färdas över sand är mycket enklare i luften.
Flyghöns är väl anpassade till livet bland sanddynerna.
Men det finns inget att dricka här.
Så varje dag ger sig dessa små fåglar ut på en episk resa efter vatten.
Åttio kilometer bort...
...anländer de till en annorlunda värld.
En värld av stora, hungriga rovdjur.
Likt alla flyghöns som flockas här...
...måste den här hannen dricka.
Så han väntar.
Han hinner precis med en snabb slurk.
Han återvänder till sin livslånga partner som bygger bo mellan sanddynerna.
Det hängivna paret turas om att ruva på äggen,
så att den andra kan få dricka.
Men livet kommer att bli ännu mer komplicerat.
Äggen ska snart kläckas.
Och de nykläckta ungarna behöver vatten, annars förgås de i solen.
Vid middagstid har det blivit en överlevnadsfråga att hålla sig sval.
Den här gången är kameleonten bättre anpassad att klara sig...
...och gör huden vit för att reflektera solens strålar.
Men meroles anchietae är som vanligt ett steg före...
...med sina imponerande rörelser.
Sandytan kan bli ända upp till 70 grader varm.
Men en centimeter högre upp är det tio grader svalare.
Så genom att lyfta på sina stora fötter svalkar han snabbt av sig.
När det blir för varmt...
...är den spadliknande nosen bra att ha.
Bara 20 centimeter under markytan är det behagligt, bara 30 grader varmt.
Vägstekeln är oberörd av hettan.
Och med känsliga antenner kan den upptäcka djur som gömmer sig i sanden.
Den är inte längre än ett gem,
men kan röja undan två hinkar sand för att hitta sitt byte.
En carparachne aureoflava.
Stekelns sting paralyserar.
Spindelns bett är dödligt.
När dessa ökengladiatorer möts, segrar sällan spindeln.
Men den har faktiskt...
...en fantastisk flyktstrategi.
Utom synhåll för stekeln.
Och utom fara.
Nästan.
Mitt på eftermiddagen...
...är sanddynerna ödsliga.
Lufttemperaturen når sin höjdpunkt, 50 grader.
Hettan avtar först framåt kvällen.
Tillräckligt för en grupp unga babianer att våga sig ut en bit i sanddynerna.
Lekfulla och nyfikna...
...men ovälkomna besökare.
Breviceps macrops är nattdjur.
Väck dem på egen risk.
Bara stor som en golfboll...
...men väldigt stursk.
Det finns ännu tid för en tupplur
innan dagens djur lämnar plats för nattskiftet.
När mörkret faller...
...faller även temperaturen.
Öknen blir full av liv.
Och ljud.
En vaggvisa för de trötta.
En väckarklocka för nattdjuren.
Och en lunchsignal för jägarna.
Tornugglor finkammar sanddynerna och lyssnar efter smådjur.
Men en lömskare predator...
...lurar under sanden.
Den simmar...
...under sanden.
Öknens haj.
Guldmullvaden.
Helt blind och mindre än ett ägg.
Hans överdimensionerade skalle fungerar som en parabolantenn
och uppfångar termiternas småljud.
De förser honom med nog med vatten och mat...
...om han fångar cirka 60 per natt.
Många andra nattliga predatorer ansluter sig till gästabudet.
Den sömniga grodan förvandlas till en termitterminator.
Men termiter biter ifrån sig.
Och det stora huvudet gör det svårt att skaka av sig dem.
Sanden är mullvadens enda tillflykt från bitska termiter...
...och andra osedda faror.
Tidig morgon.
Kameleonten är uthungrad och frusen.
För att värma upp sig gör han solsidan av kroppen mörk.
Så när skalbaggarna kommer fram...
...är kameleonten redo.
Ett nybörjarmisstag.
Den här arten av skalbagge smakar så vedervärdigt
att ingen kameleont gör samma misstag två gånger.
En svartbagge har en otrolig resa framför sig.
Det är inte lätt att klättra 350 meter för en sandbagge stor som en kapsyl.
Men det är väl värt besväret.
Vissa morgnar är sanddynerna insvepta i dimma.
Precis vad den här lilla skalbaggen har väntat på.
Rader med fördjupningar på ryggen får dimman att kondenseras där...
...så att vattnet rinner mot munnen.
Han trollar fram vatten ur tomma luften.
De kan dricka nära halva sin kroppsvikt i vatten.
Skalbaggar på väg nedför slänten...
...är mycket saftigare än de som är på väg upp.
Kameleonten är kanske inte lika välanpassad för livet här som vissa.
Men om man inte kan slå konkurrenterna...
...kan man äta upp dem.
Flyghönsens ungar kläcks.
Även i den lågt stående morgonsolen behöver de mammas skugga.
Snart blir det så varmt att de dör utan vatten.
Pappa är deras enda hopp.
Han har hittat ett nytt vattenhål med färre stora predatorer.
Men för en så liten fågel...
...kan även snälla jättar innebära fara.
Att föra med sig vatten till ungarna blir ännu svårare.
En duvhök...
...lurpassar på de törstiga.
För att rädda ungarna riskerar pappan sitt eget liv.
Med särskilt absorberande fjädrar på buken
kan en hanne suga upp nog med vatten att fylla ett snapsglas.
Redo att föra vattnet till sina ungar.
En två timmars flygtur med tung last.
Precis i rättan tid.
Ungarna får sin första slurk vatten ur pappas fjädrar.
Han måste göra samma resa varje dag i två månader,
tills hans ungar kan flyga.
Kameleontens resa har fört honom till en narabuske.
Ett bra ställe att hitta skugga.
Och med lite tur...
...en hona.
Kan det här vara hans stora stund?
För att visa sina känslor ändrar hon färg...
...och dansar.
Han verkar inte riktigt vara hennes typ.
Men makar är svåra att finna här ute.
Han kanske får duga.
Hon har bråttom iväg efteråt.
Snart ska hon lägga sina ägg.
Hannen är kvar, nöjd...
...men totalt utmattad.
Femtiofem miljoner års evolution
har frambringat fantastisk överlevnadsförmåga i öknen.
Genom uthållighet och sinnrikhet...
...övervinner smådjuren i Namibias ödsliga sanddyner.
Efter flera månader gömda i sanden, är ungen mindre än en golftee.
Kameleontens släkt lever vidare.
Många utmaningar väntar.
Bäst att ta det försiktigt, ett steg i taget.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson