Jordkloden er så spektakulær
at du fort overser livets små finurligheter.
Men tar du en nærmere titt...
...ser du en uoppdaget verden.
En verden der ørsmå helter...
...og små uhyrer...
...trenger utrolige superkrefter...
...for å kunne lykkes mot alle odds.
Ikke lett å være liten...
...og leve i kjempenes rike.
FORTELLER: PAUL RUDD
Du blir konstant tråkket på.
Noen ganger skjer det noe verre.
Men det finnes steder som er utenfor rekkevidden til de store dyrene.
Steder hvor man får en fordel av å være liten.
Stekende varmt.
Knusktørt.
Vinden herjer.
Disse sanddynene er så fiendtlige...
...at bare de som er smarte nok...
...og små nok...
...kan ha et håp om å overleve.
DYNE
Dette er et av verdens mest ugjestmilde landskap.
Dynene i Namibørkenen er de største og eldste på jorden...
...og de flytter seg stadig i vinden.
På bare seks måneder forandrer hele landskapet seg.
Men på en eller annen måte
må bitte små dyr finne frem i dette enorme sandhavet.
Namaquakameleonen.
Den er på størrelse med hånden din.
Han virker ikke like godt tilpasset livet på dynene...
...som andre smådyr her.
Firfislen Meroles anchietae.
Den er fire ganger mindre,
men den kan løpe tre meter på ett sekund i den varme sanden.
Kameleonen?
Ikke akkurat.
Føttene hans er laget for å ta tak i grener.
Ikke sand.
Men den usannsynlige nomaden har et viktig oppdrag der han vandrer på dynene.
Han skal finne en å pare seg med der ute et sted.
Det er mye lettere å fly over sanden.
Sandhøns er godt tilpasset livet blant sanddynene.
Men det er ingenting å drikke her.
Så hver dag drar de små fuglene på en episk reise for å finne vann.
Åtti kilometer unna...
...ankommer de en annen verden.
En verden med store, sultne rovdyr.
Som alle sandhøns som flokker hit...
...må denne hannen drikke.
Så han venter.
Akkurat nok tid til å ta en rask slurk.
Hannen drar tilbake til sin livslange partner blant steinene mellom dynene.
Det hengivne paret bytter på å ruge på eggene,
så den andre kan dra og drikke.
Men livet vil snart bli enda mer komplisert.
Eggene skal klekkes snart.
Og de nyfødte kyllingene vil trenge vann, ellers vil de omkomme i solen.
Midt på dagen er det livsviktig å holde seg avkjølt.
Dette er noe kameleonen er bedre i stand til å takle.
Han gjør huden hvit for å reflektere solstrålene.
Men firfislen er som alltid i forkant...
...med de kule bevegelsene.
På overflaten kan sanden bli glohete 70 grader celsius.
Men én centimeter over overflaten er det ti grader kaldere.
Ved å løfte på de store føttene, kan han fort bli kvitt varmen.
Når det blir for varmt...
...blir firfislen reddet av den spadelignende snuten.
Bare 20 centimeter under overflaten er det 30 grader og behagelig.
Denne veivepsen bryr seg ikke om varmen.
Med de følsomme antennene kan hun oppdage skapninger som gjemmer seg i sanden.
Hun er like lang som en binders,
men kan grave vekk over to bøtter sand for å avdekke offeret sitt.
Edderkoppen Carparachne aureoflava.
Vepsens stikk vil lamme.
Edderkoppens bitt er dødelig.
Når disse ørkengladiatorene kjemper, er det sjeldent at edderkoppen vinner.
Men den har...
...en utrolig fluktplan.
Den er utenfor vepsens synsvidde.
Og ute av fare.
Nesten.
Midt på ettermiddagen...
...er dynene øde.
På det høyeste når lufttemperaturen 50 grader celsius.
Varmen begynner først å synke mot kvelden.
Nok til at en ung bavianflokk kan dra til utkanten av dynene.
Lekne og nysgjerrige...
...men ikke velkomne gjester.
Frosken Breviceps macrops er nattaktiv.
Vekk den på eget ansvar.
Den er like stor som en golfball...
...men den er hissig.
Den kan blunde litt til
før dyrene som er aktive om dagen blir erstattet av nattskiftet.
Mørket senker seg.
Og temperaturen synker.
Ørkenen blir travlere.
Og mer bråkete.
En vuggesang for de slitne.
En vekker for nattdyrene.
Og en matklokke for jegerne.
Tårnugler finkjemmer dynene, og prøver å høre små bytter.
Men et mer lumskt rovdyr...
...jakter under overflaten.
Den svømmer...
...under sanden.
Ørkenens hai.
Namibørkenens gullmoldvarp.
Den er helt blind og mindre enn et egg.
Den overdimensjonerte hodeskallen fungerer som en parabolantenne,
og plukker opp termittenes lette trinn.
Han får alt vannet og all maten fra dem...
...så lenge han fanger rundt 60 per natt.
Mange andre nattjegere blir med på fråtsingen.
Den søvnige frosken blir forvandlet til en termitt-terminator.
Men termitter tar igjen.
Og med det store hodet er det vanskelig å riste dem av seg.
Moldvarpen må grave seg ned i sanden for å slippe unna termittenes bitt...
...og andre ukjente farer.
Daggry.
Kameleonen er utsultet og iskald.
For å bli varmere, gjør han den siden som er vendt mot solen mørkere.
Så innen billene dukker opp...
...er kameleonen klar.
En nybegynnerfeil.
Denne billearten smaker så motbydelig
at ingen kameleon gjentar den samme feilen.
En skyggebille har en utrolig reise foran seg.
Å klatre opp en 350 meter høy sanddyne er ikke lett for en bitte liten bille.
Men det er verdt innsatsen.
Noen få morgener er dynene dekket av tåke.
Det er det denne lille billen har ventet på.
Rillene på ryggen sørger for at disen kondenserer der...
...og leder vannet mot munnen.
Han tryller frem vann ut av løse luften.
De kan drikke nesten halve sin egen kroppsvekt.
Billene som går ned fra åsen...
...er mye saftigere enn de som går opp.
Kameleonen er ikke like godt tilpasset livet her som visse andre.
Men hvis du ikke kan slå dem...
...så spiser du dem.
Sandhønskyllingene klekkes.
Solen står lavt på himmelen, men de må likevel sitte i morens skygge.
Snart blir det så varmt at de vil dø uten vann.
Pappa er deres eneste håp.
Han har funnet et nytt vannhull med færre store rovdyr.
Men for en så liten fugl...
...er det vanskelig å komme seg forbi selv godlynte kjemper.
Å bære vannet tilbake til kyllingene blir enda vanskeligere.
En hønsehauk...
...som jakter på de tørste.
Faren risikerer sitt eget liv for å redde kyllingene.
Med de absorberende fjærene på magen
kan hannen suge opp nok vann til å fylle et drammeglass.
Han er klar for å bære det til kyllingene.
Det tar to timer å fly hjem, og han er tunglastet.
Han rakk det akkurat.
Kyllingene tar sin første slurk vann fra pappas fjær.
Han må våge den samme reisen hver dag i to måneder,
til kyllingene kan fly.
Kameleonens oppdrag har ført ham til en busk.
Her kan han finne skygge.
Og med litt flaks...
...en hunn.
Kan dette være øyeblikket hans?
For å vise hva hun føler, endrer hun farge...
...og danser.
Han er visst ikke helt det hun hadde forestilt seg.
Men det er vanskelig å finne noen her ute.
Kanskje han får duge.
Hun blir ikke værende så lenge.
Snart skal hun legge egg.
Hannen er tilfredsstilt...
...men helt utslitt.
Femtifem millioner år med evolusjon
har ført til de mest utrolige ørkentilpasningene.
Med seighet og snarrådighet...
...lykkes bitte små dyr blant Namibias øde sanddyner.
En unge har vært begravet i flere måneder. Den er mindre enn en golfpegg.
Kameleonens arv fortsetter.
Veldig mange utfordringer venter.
Best å ta et langsomt steg av gangen.
Tekst: Espen Stokka