Planēta Zeme ir tik iespaidīga,
ka sīkumus var arī nepamanīt.
Bet, ieskatoties ciešāk,
atklājas vesela pasaule.
Pasaule, kurā sīkiem varoņiem
un maziem briesmoņiem
ir vajadzīgas neticamas superspējas,
lai visam par spīti varētu svinēt uzvaru.
Nav viegli būt mazam...
dzīvojot milžu zemē.
STĀSTA POLS RADS
Pastāvīgi tikt mīdītam.
Dažkārt vēl sliktāk.
Tomēr ir vietas, kas lieliem dzīvniekiem nav pieejamas.
Vietas, kur sīkais izmērs ir priekšrocība.
Karsts kā uz pannas.
Viss pilnīgi izkaltis...
vēju appūsts.
Šajās kāpās vide ir tik nelabvēlīga,
ka tikai attapīgākajiem...
un mazākajiem...
ir cerības izdzīvot.
KĀPAS
Šis ir viens no skarbākajiem apgabaliem uz planētas.
Namiba tuksneša kāpas ir lielākās un senākās uz Zemes,
un vējš tās joprojām pārvieto.
Tikai sešu mēnešu laikā mainās visa ainava.
Tomēr kaut kādā veidā
sīkiem dzīvniekiem ir jāatrod ceļš šajā milzīgajā smilšu jūrā.
Namiba hameleons.
Apmēram apakšdelma lielumā.
Šķiet, dzīvei tuksnesī tas nav pielāgojies tik labi
kā citi mazie šejienieši.
Lāpstdeguna ķirzaka,
kas ir četras reizes mazāka,
pa karstajām smiltīm spēj skriet ar ātrumu trīs metri sekundē.
Hameleons?
Tik ātri ne.
Tā pēdas ir paredzētas, lai satvertu zarus,
nevis smiltis.
Šis savādais nomads klīst pa kāpām svarīgā uzdevumā.
Lai atrastu partneri...
kaut kur tur.
Daudz vieglāk smiltīm pāri var tikt pa gaisu.
Smilšvistiņas ir labi pielāgotas dzīvei kāpās.
Taču te nav, ko dzert.
Tāpēc katru dienu šie putniņi dodas varenā ceļojumā, lai atrastu ūdeni.
80 kilometrus tālāk
tās nonāk citā pasaulē.
Pasaulē, kur mīt lieli un izsalkuši plēsēji.
Tāpat kā visām smilšvistiņām, kas te pulcējas,
šim tēviņam ir jāpadzeras.
Tāpēc viņš gaida.
Laika ir tik vien, lai ātri padzertos.
Tēviņš atgriežas pie savas mūža partneres, kas akmeņos starp kāpām sēž ligzdā.
Šis uzticīgais pāris perē olas uz maiņām,
lai otrs var aizlidot padzerties.
Taču dzīve kļūs vēl sarežģītāka.
Olas drīz izšķilsies,
un putnēniem vajadzēs ūdeni, citādi tie saulē ies bojā.
Pusdienlaikā vēsuma saglabāšana kļūst par dzīvības un nāves jautājumu.
Ar šo pārbaudījumu hameleons tiek galā labāk -
viņš padara ādu baltu, lai tā atstarotu saules gaismu.
Taču lāpstdeguna ķirzaka atkal ir soli priekšā...
ar savām foršajām kustībām.
Smilšu virskārta var sakarst līdz svelošiem 70 grādiem pēc Celsija.
Bet vienu centimetru augstāk ir par 10 grādiem vēsāks.
Tātad, paceļot lielās pēdas, tā karstumu ātri samazina.
Kad kļūst pārāk karsts...
dzīvību glābj lāpstveidīgais deguns.
Tikai 20 centimetrus dziļāk ir patīkami 30 grādi.
Smilšlapseni karstums neuztrauc.
Ar jutīgajiem taustekļiem tā spēj sajust smiltīs paslēpušos radījumus.
Nebūdama garāka par papīra saspraudi,
tā pārvietos vairāk nekā divus spaiņus smilšu, lai nokļūtu līdz upurim.
Zeltainais riteņzirneklis.
Lapsenes dzēliens paralizē.
Zirnekļa kodiens ir nāvējošs.
Šo tuksneša gladiatoru cīņā zirneklis reti ir uzvarētājs.
Tomēr tam ir...
pārsteidzoša atkāpšanās stratēģija.
Ārā no lapsenes redzeslauka.
Un prom no briesmām.
Gandrīz.
Pēcpusdiena.
Kāpas ir pamestas.
Gaisa temperatūra sasniedz 50 grādus pēc Celsija.
Karstums sāk mazināties tikai uz vakarpusi.
Pietiekami, lai uz kāpu nomali uzdrošinātos doties jaunu paviānu bars.
Rotaļīgi un zinātkāri...
taču nevēlami ciemiņi.
Tuksneša lietusvardes ir nakts dzīvnieki.
Modiniet tās uz savu risku!
Tikai golfa bumbiņas lielumā...
bet ar kādu attieksmi!
Vēl ir laiks mazliet nosnausties,
pirms dienas radījumi dos vietu nakts maiņai.
Iestājoties tumsai,
temperatūra krītas.
Tuksnesis kļūst rosīgāks.
Un trokšņaināks.
Šūpuļdziesma nogurušajiem.
Modinātāja zvans nakts zvēriem.
Un zvans uz pusdienām - medniekiem.
Plīvurpūce pārmeklē kāpas, pēc dzirdes mēģinot atrast mazus medījumus.
Bet viltīgāks plēsoņa...
ložņā apakšā.
Tas peld...
zem smiltīm.
Tuksneša haizivs.
Granta zeltkurmis.
Pilnīgi akls un mazāks par olu.
Tā milzīgais galvaskauss funkcionē kā satelīta šķīvis,
kas uztver termītu dipināšanu.
Tie kurmim nodrošina visu vajadzīgo ūdeni un uzturu,
ja vien tas naktī noķer kādus 60.
Ēšanas neprātam nododas arī daudzi citi naksnīgie vajātāji.
Miegainā varde pārvēršas par termītu terminatoru.
Taču termīti kož pretī.
Un milzīgā galva apgrūtina to notraukšanu.
Smiltis ir kurmja vienīgais glābiņš no termītu kodieniem...
un citām nepamanītām briesmām.
Agrs rīts.
Hameleons ir izbadējies un nosalis.
Lai sasildītos, viņš padara tumšāku to ķermeņa pusi, kas vērsta pret sauli.
Tā, līdz brīdim, kad parādās vaboles,
hameleons ir gatavs.
Zaļknābja kļūda.
Šīs sugas vaboles garšo tik pretīgi,
ka neviens hameleons otrreiz tās nemēģinās.
Melnulis ir devies neiedomājamā ceļojumā.
Pudeles vāciņa izmēra kāpu vabolei 350 metru smilšu nav viegls kāpiens.
Bet tas ir pūļu vērts.
Dažos īpašos rītos kāpas sedz migla.
Tieši to šī vabolīte ir gaidījusi.
Bedrītēs uz muguras migla kondensējas...
un tiek novadīta mutē.
Tā uzbur ūdeni no zila gaisa.
Tā spēj izdzert daudz - gandrīz pusi no sava svara.
Tās vaboles, kuras nāk no kalna lejā...
ir daudz sulīgākas par tām, kuras kāpj augšā.
Varbūt arī hameleons nav pārāk labi pielāgots šejienes dzīvei,
bet, ja nevar tos pārspēt...
var tos apēst.
Šķiļas smilšvistiņas putnēni.
Pat zemajā rīta saulē tiem ir vajadzīga mātes ēna.
Drīz būs tik karsts, ka bez ūdens tie nomirs.
Visas cerības tiek liktas uz tēti.
Viņš atradis jaunu ūdens bedri, pie kuras ir mazāk lielu plēsēju.
Taču tik mazam putnam...
pat starp labsirdīgiem milžiem rast ceļu ir grūti.
Aiznest ūdeni atpakaļ putnēniem būs vēl grūtāk.
Vanags.
Atlidojis medīt izslāpušos.
Lai izglābtu putnēnus, tēvs riskēs ar dzīvību.
Īpaši absorbējošās spalvās uz vēdera
smilšvistiņu tēviņš var uzsūkt tik daudz ūdens, lai piepildītu šotu glāzīti.
Viņš ir gatavs aiznest to putnēniem.
Divas stundas ilgs ceļojums mājup ar smagu kravu.
Tieši laikā.
Putnēni iedzer pirmo ūdens malku no tēta spalvām.
Šis riskantais ceļojums viņam būs jāveic katru dienu divus mēnešus,
līdz putnēni iemācīsies lidot.
Hameleons, veicot savu uzdevumu, ir nonācis pie naras krūma.
Te labi var atrast ēnu.
Un, ja paveiksies...
mātīti.
Vai tas varētu būt viņa laimīgais brīdis?
Lai atklātu savas jūtas, viņa nomaina krāsu...
un sāk dejot.
Šķiet, viņš nav gluži tāds, kādu viņa bija iedomājusies.
Bet atrast partneri te ir ļoti grūti.
Laikam būs jāsamierinās.
Viņa neuzkavējas.
Drīz viņa dēs olas.
Tēviņš paliek apmierināts...
bet galīgi pārguris.
55 miljoni evolūcijas gadu
ir radījuši neiedomājamas spējas pielāgoties tuksnesim.
Ar neatlaidību un atjautību...
sīkie dzīvnieki Namībijas vientulīgajās kāpās triumfē.
Pēc vairākiem mēnešiem no smiltīm izlien mazulis, mazāks par golfa bumbas paliktni.
Hameleonu dzimta turpinās.
Priekšā būs daudz grūtību.
Labāk iet lēni - soli pa solim.
Tulkojusi Inguna Puķīte