A Föld annyira látványos,
hogy az apróságokat könnyű nem észrevenni.
De ha jobban megnézzük...
egy felfedezetlen világra bukkanunk.
Ebben a világban a csöppnyi hősöknek...
és az apró szörnyeknek...
hihetetlen szupererő kell ahhoz...
hogy legyűrjék a rájuk váró óriási nehézségeket.
Apró világ
Nem könnyű a kicsiknek...
az óriások földjén...
NARRÁTOR:
Rendszeresen legázolják őket.
Időnként még rosszabbul járnak.
De van, ahol a nagyoknak nincs helye.
Ahol az apró méret előnyt jelent.
Perzselően forró...
csontszáraz...
és a szelek tépázzák.
Ezek a dűnék annyira kíméletlenek...
hogy elég okosnak...
és aprónak kell lennie annak...
aki a túlélésben reménykedik.
DŰNE
Ez a bolygó legbarátságtalanabb helyszíneinek egyike.
A Namib-sivatagban vannak a föld legnagyobb és legöregebb dűnéi,
és a szél ma is formálja őket.
A táj hat hónap alatt teljesen átalakul.
De az apró állatoknak...
valahogy mégis meg kell élniük a végtelen homoktengerben.
A Namaqua-kaméleon.
Nagyjából tenyérnyi.
Mintha nem alkalmazkodott volna olyan jól a körülményekhez,
mint az itt élő többi apróság.
Ez a gyík...
csupán negyedakkora,
de egyetlen másodperc alatt három métert tesz meg a forró homokon.
És a kaméleon?
Ő nem igazán.
Lábaival ágakon szokott kapaszkodni.
Nem a homokban.
A különös vándornak fontos küldetése van a dűnéken.
Párt keres...
aki valahol ott van.
Jóval egyszerűbb átrepülni a homok felett.
A kalahári pusztaityúk alkalmazkodott a dűnékhez.
Viszont itt nincs mit inni.
Az apró madarak mindennap óriási utat tesznek meg, hogy vizet találjanak.
Nyolcvan kilométerrel odébb...
egy egészen más világ várja őket.
A nagy és éhes ragadozók világa.
A többi pusztaityúkhoz hasonlóan...
ennek a hímnek is innia kell.
Tehát vár.
Csak egy gyors kortyra jut ideje.
A hím visszatér örökös párjához, aki a dűnék között a sziklákon fészkel.
A lelkes pár felváltva kotlik a tojásokon,
hogy a másik is elmehessen inni.
De a helyzet hamarosan tovább bonyolódik.
Nemsokára kikelnek a tojások.
A fiókák víz nélkül elpusztulnak a napon.
Mire a nap delelőre ér, az életük múlhat azon, hogy le tudják-e hűteni magukat.
A kaméleon ez alkalommal jobban felkészült...
és színét fehérre változtatta, hogy bőre visszaverje a napsugarakat.
De a gyík, mint mindig, most is egy lépéssel előtte jár...
ahogy a port rúgja.
A homok felszínén a hőmérséklet a 70 Celsius-fokot is elérheti.
Egy centivel feljebb viszont már tíz fokkal hűvösebb van.
A gyík nagy lábai emelgetésével hamar lehűti magát.
És ha túl meleg van...
lapátszerű orra életet ment.
A homok alatt csupán 20 centivel máris kellemes 30 fok van.
A pókölődarazsat nem zavarja a hőség.
Érzékeny csápjaival észleli a homokban rejtőző lényeket.
Nem nagyobb, mint egy gemkapocs,
viszont két vödörnyinél is több homokot ás ki, hogy hozzáférjen áldozatához.
Egy kerékpókhoz.
A darázs csípése bénító.
A pók csípése halálos.
A sivatag gladiátorainak összecsapásából a pók csak ritkán kerül ki győztesen.
Viszont...
elképesztő menekülési stratégiája van.
Kikerült a darázs látóteréből.
Így megmenekült.
Majdnem.
A délután közepére...
a dűnék elnéptelenednek.
A hőmérséklet a tetőpontján eléri az 50 Celsius-fokot.
A hőség csak az este közeledtével enyhül.
Annyira, hogy a fiatal páviánok csapata a dűnék peremére merészkedik.
Játékosak és kíváncsiak...
de nem látják őket szívesen.
Az esőbéka éjszakai állat.
Nem jó ötlet felébreszteni.
Golflabdányi mérete ellenére...
el van telve magával.
Még ráér szundítani egyet,
mielőtt a nappali állatok átadnák a helyet az éjszakai műszaknak.
Ahogy leszáll az éj...
a hőség is alábbhagy.
A sivatagban beindul az élet.
És megnő a zajszint.
Altatódal a megfáradtaknak.
Ébresztő az éjjeli állatoknak.
És vacsorára hívó szó a vadászoknak.
A gyöngybaglyok a dűnéket pásztázva fülelnek apró prédájuk hangjára.
A mélyben pedig ott ólálkodik...
egy ádázabb ragadozó.
Ott úszik...
a homok alatt.
A sivatag cápája.
Az aranyvakond.
Teljesen vak, és egy tojásnál is kisebb.
Túlméretezett koponyája műholdas antennaként fogja
a termeszek kaparászását.
Teljes étel- és vízszükségletét fedezik...
ha éjjelente úgy 60-at elfogyaszt belőlük.
Sok más éjszakai lény is csatlakozik a lakomához.
Az álmos békából termeszfaló terminátor lesz.
A termeszek azonban csípnek.
És nagy fejéről nehéz lesöpörni őket.
Egyedül a homokba menekülhet a termeszek támadása...
és a többi rejtett veszély elől.
Kora reggel van.
A kaméleon éhes és fázik.
A nap felé néző oldalát besötétíti, ezzel is melegíti magát.
Mire a rovarok megjelennek...
a kaméleon készen áll.
Amatőr hiba.
Ez a rovarfaj annyira undorító ízű,
hogy egy kaméleon se dől be neki kétszer.
A gyászbogárra elképesztő út vár.
Egy kupak méretű bogár számára nem könnyű megmászni egy 350 méter magas homokfalat.
De megéri a fáradozást.
Egyes reggeleken a dűnéket néha kivételesen köd borítja.
Ez az apró bogár pont erre várt.
A hátán található vájatokba gyűjti a lecsapódó párát...
amit aztán a szájához irányít.
A levegőből fakaszt vizet.
Testtömege közel felét kitevő mennyiségű vizet bír meginni.
A dombról lefelé tartó bogarak...
jóval szaftosabbak, mint a felfelé haladók.
A kaméleon talán kevésbé alkalmazkodott az itteni élethez.
De akit nem tud legyőzni...
azt lenyeli.
Most kelnek ki a pusztaityúk fiókái.
Már a reggeli napfényben is anyjuk árnyékában hűsölnek.
Hamarosan akkora lesz a forróság, hogy víz nélkül elpusztulnának.
Apjukban van minden reményük.
Talált egy másik itatót, ahol kevesebb a nagy ragadozó.
De egy ilyen apró madárra...
az ártalmatlan óriások is veszélyt jelentenek.
Még nehezebb lesz visszavinnie a vizet a fiókáknak.
Egy héja...
a szomjazókra vadászik.
Az apa fiókái érdekében saját életét teszi kockára.
A hím különleges, nedvszívó hasi tollazatával
egy feles pohárnyi vízmennyiséget képes felszívni.
Így vizet tud vinni fiókáinak.
Nehéz terhével kétórás út áll előtte.
Épp időben érkezett.
A fiókák először isznak apjuk tollaiból.
A következő két hónapban mindennap megteszi majd ezt a veszélyes utat,
amíg fiókái röpképesek nem lesznek.
A kaméleon küldetése során egy naradióbokorhoz ért.
Alatta árnyékot talál.
És egy kis szerencsével...
egy nőstényt is.
Lehet, hogy eljött az ő ideje?
A nőstény színváltással jelzi érzelmeit...
és táncra perdül.
Úgy tűnik, a nőstény nem pont ilyen párra vágyott.
De a párkeresés errefelé nem egyszerű.
Így talán ő is megteszi.
A nőstény nem marad sokáig.
Hamarosan lerakja tojásait.
A hím vágya beteljesült...
ő pedig teljesen kimerült.
Az evolúció 55 millió éve során
egyesek hihetetlen módon alkalmazkodtak a sivatagi élethez.
Kitartással és találékonysággal...
az apró állatok Namíbia sivár dűnéin is győzedelmeskedhetnek.
Ez az apróság egy golfpöcöknél is kisebb, és hónapokon át hevert a homokban.
A kaméleon öröksége tovább él.
Rengeteg kihívás vár rá.
Legjobb, ha apró lépésekkel kezdi.
A feliratot fordította: Basch Erzsébet