כדור הארץ כה מרהיב,
שקל לפספס את הדברים הקטנים יותר בחיים.
אבל אם תסתכלו מקרוב יותר
תגלו עולם שלם ונסתר.
עולם שבו גיבורים זעירים
ומפלצות קטנות,
זקוקים לכוחות על מדהימים
שיעזרו להם לנצח כנגד כל הסיכויים.
לא קל להיות קטן
שחי בארץ של ענקים...
- קריינות: פול ראד -
תמיד נרדף.
לעיתים גרוע מכך.
אבל ישנם מקומות שנמצאים מחוץ להישג ידן של חיות גדולות.
מקומות שבהם להיות זעיר נותן לך יתרון.
לוהטות מחום,
יבשות לחלוטין
ומוכות על ידי הרוח.
הדיונות האלה כה עוינות,
רק לאלה שחכמים מספיק
וקטנים מספיק,
יש תקווה כלשהי לשרוד.
"דיונה"
זה אחד האזורים הכי עוינים בכדור הארץ.
הדיונות של מדבר נמיב הן הגדולות והקדומות ביותר בכדור הארץ,
ועדיין נסחפות עם הרוח.
בתוך שישה חודשים בלבד הנוף כולו משתנה.
אבל איכשהו
חיות זעירות חייבות למצוא את דרכן בים החול העצום הזה.
זיקית נאמאקה.
בערך בגודל של כף היד.
הוא לא נראה מותאם טוב במיוחד לחיים בדיונות
כמו יצורים קטנים אחרים כאן.
לטאה שטוחת-אף,
רק רבע ממנו בגודלה,
יכולה לעבור בריצה שלושה מטרים של חול לוהט בשנייה.
הזיקית?
לא ממש.
הרגליים שלו נועדו להיאחז בענפים,
לא בחול.
אבל הנווד הבלתי סביר הזה משוטט בדיונות במסגרת משימה חשובה.
למצוא בת זוג
במקום כלשהו אי שם.
הרבה יותר קל לעוף מעל לחול.
ציפורי הקטה מותאמות היטב לחיים בדיונות.
אבל אין מי שתייה בסביבה.
אז מדי יום, הציפורים הקטנות האלה יוצאות למסע אפי כדי למצוא מים.
במרחק 80 ק"מ משם,
הן מגיעות לעולם אחר.
עולם של טורפים גדולים ורעבים.
כמו כל ציפורי הקטה שמתקבצות כאן,
הזכר הזה חייב לשתות.
אז הוא מחכה.
מספיק זמן בשביל לגימה זריזה.
הזכר חוזר לבת זוגו לכל החיים, שמקננת בסלעים בין הדיונות.
הזוג המסור דוגר על הביצים בתורות,
כדי שהשני יוכל לעוף לשתות.
אבל החיים עומדים להפוך למורכבים עוד יותר.
הביצים שלהם עומדות לבקוע.
והגוזלים יזדקקו למים או שימותו בשמש.
באמצע היום, קירור הגוף הופך לעניין של חיים ומוות.
הפעם, הזיקית מצויד טוב יותר כדי להתמודד עם זה.
הוא הופך את עורו ללבן כדי להחזיר את קרני השמש.
אבל הלטאה שטוחת האף, כתמיד, מקדימה אותו בצעד
עם התנועות המגניבות שלה.
פני השטח של החול עשויים להגיע לחום חורך של 70 מעלות צלזיוס.
אבל ס"מ אחד מעל לפני השטח קריר ב-10 מעלות.
אז ע"י הרמת כף רגלה הגדולה, היא יכולה להפחית חום במהירות.
כשנהיה חם מדי,
האף השטוח מציל חיים.
רק 20 ס"מ מתחת לפני השטח, החום יורד ל-30 מעלות נעימות.
צרעת העכביש הזאת לא נרתעת מהחום.
ובעזרת אנטנה רגישה היא מסוגלת לאתר יצורים שמסתתרים בחול.
אורכה לא עולה על זה של מהדק נייר,
אך היא תפנה יותר משני דליים של חול כדי לחשוף את קורבנה.
מברישן גלגל מוזהב.
העוקץ של הצרעה ישתק.
הנשיכה של העכביש קטלנית.
כשהגלדיאטורים האלה של המדבר נפגשים, העכביש מנצח לעיתים נדירות.
אבל יש לו...
אסטרטגיית יציאה מדהימה.
מחוץ לטווח הראייה של הצרעה.
והרחק מסכנה.
כמעט.
אמצע אחר הצהריים,
הדיונות נטושות.
הטמפרטורה של האוויר מגיעה לשיא של 50 מעלות צלזיוס.
החום מתחיל להירגע רק לפנות ערב.
מספיק בשביל להקה של בבונים צעירים להעז להיכנס לשולי הדיונות.
שובבים וסקרנים,
אבל לא אורחים רצויים.
צפרדעי גשם מדבריות פעילות בלילה.
תעירו אותן על אחריותכם בלבד.
גודלן כשל כדור גולף,
אבל יש להן הרבה חוצפה.
עדיין נשאר מעט זמן לנמנם
לפני שיצורי היום יפנו את המקום למשמרת הלילה.
כשהחשכה יורדת,
יורדות גם הטמפרטורות.
המדבר הופך להומה יותר
ורועש יותר.
שיר ערש לעייפים.
קריאת השכמה לחיות ליליות.
ופעמון ארוחת ערב עבור ציידים.
תנשמות סורקות את הדיונות, תרות אחרי טרף קטן בעזרת שמיעה.
אבל טורף ערמומי יותר
משחר לטרף למטה.
שוחה
מתחת לחול.
הכריש של המדבר.
חפרפז נמיב מוזהב.
עיוור לחלוטין וקטן מביצה.
גולגולתו הגדולה יתר על המידה משמשת כצלחת לוויין,
וקולטת את טפיפות הרגליים של טרמיטים.
הם מספקים את כל המים והמזון שהוא צריך,
כל עוד יתפוס כ-60 בלילה.
טורפי לילה רבים אחרים מצטרפים לבולמוס.
הצפרדע הישנונית הופכת למחסלת טרמיטים.
אבל טרמיטים נושכים חזרה.
והראש הענק הזה מקשה עליה להיפטר מהם.
החול הוא דרך המילוט היחידה של החפרפז מהטרמיטים הנושכים...
ומסכנות בלתי נראות אחרות.
שעות הבוקר המוקדמות.
הזיקית מורעב וקפוא.
כדי להתחמם, הוא מכהה את הצד של גופו שפונה לשמש.
כך שעד שהחיפושיות מגיחות החוצה...
הזיקית מוכן.
שגיאה של טירון.
לזן החיפושיות הזה יש טעם כה מגעיל,
אף זיקית לא תחזור על אותה טעות פעמיים.
לחיפושית השחרורית מצפה מסע מדהים.
לא קל לטפס 350 מטרים בחול עבור חרק דיונות בגודל של פקק.
אבל זה שווה את המאמץ.
בכמה בקרים מיוחדים, הדיונות מכוסות בערפל.
בדיוק מה שהחיפושית הקטנה הזאת חיכתה לו.
חריצים על גבה גורמים לערפל להתעבות שם...
ולהוביל את המים ישירות לפיה.
היא יוצרת מים מאוויר.
הן מסוגלות לשתות כמות מים השווה למחצית ממשקל גופן.
חיפושיות שיורדות במורד הגבעה
הרבה יותר עסיסיות מאלה שמטפסות למעלה.
הזיקית אולי לא מותאם לחיים כאן כמו אחרים,
אבל אם אתה לא יכול לנצח אותם,
תאכל אותם.
הגוזלים של הקטה בוקעים.
אפילו בשמש הנמוכה של הבוקר הם זקוקים לצל של אימא שלהם.
בקרוב יהיה חם כל כך שהם ימותו ללא מים.
האבא הוא תקוותם היחידה.
הוא מצא בור שתייה חדש עם פחות טורפים גדולים.
אבל עבור ציפור כה קטנה,
גם התמודדות עם ענקים עדינים היא עניין מורכב.
לסחוב מים חזרה אל הגוזלים שלו יהיה קשה עוד יותר.
נץ.
כאן כדי לטרוף את הצמאים.
כדי להציל את הגוזלים שלו, האבא מסכן את חייו.
עם נוצות סופגות מיוחדות על בטנו,
קטה זכר יכול לספוג מספיק מים כדי למלא כוס שוט.
הוא מוכן לקחת את המים לגוזלים שלו.
מעוף של שעתיים הביתה, עמוס לעייפה.
הוא הגיע בדיוק בזמן.
הגוזלים שותים לגימה ראשונה של מים מהנוצות של האבא.
הוא ייאלץ לצאת לאותו מסע מסוכן מדי יום במשך חודשיים,
עד שהגוזלים שלו ילמדו לעוף.
המשימה של הזיקית הובילה אותו לשיח נארה.
מקום טוב למצוא בו צל.
ועם קצת מזל,
נקבה.
האם זה יכול להיות הרגע שלו?
כדי להפגין את רגשותיה, היא מחליפה צבע
ורוקדת.
נראה שהוא לא בדיוק הטעם שלה.
אבל קשה למצוא בני זוג באזור הזה.
אולי היא תצטרך להסתפק בו.
היא לא מבזבזת זמן.
בקרוב היא תטיל ביצים.
היא משאירה את הזכר מסופק,
אבל מותש לחלוטין.
חמישים וחמישה מיליון שנים של אבולוציה
יצרו דרכים מדהימות של הסתגלות למדבר.
בעזרת יכולת התאוששות ופיקחות,
חיות זעירות שורדות בדיונות השוממות של נמיביה.
אחרי חודשים שבהם היה קבור בחול, תינוק קטן יותר מכפיס להגבהת כדור גולף.
המורשת של הזיקית נמשכת.
אתגרים כה רבים מצפים לה.
מוטב להתקדם צעד איטי אחרי צעד איטי.
תרגום: גיא רקוביצקי