Maapallo on niin upea,
että elämän pienet asiat jäävät helposti huomaamatta.
Mutta kun katsoo lähemmin,
siellä on kokonainen tuntematon maailma.
Maailma, jossa pienet sankarit -
ja pienet hirviöt -
tarvitsevat uskomattomia supervoimia -
voittaakseen vastoin kaikkia odotuksia.
Pienen ei ole helppo -
elää jättiläisten maailmassa.
KERTOJA PAUL RUDD
Jatkuvasti sorrettuna.
Välillä pahempaa.
Mutta on paikkoja, joihin suuret eläimet eivät yllä.
Paikkoja, joissa pieni koko antaa edun.
Paahtavan kuumia,
rutikuivia,
tuulen pieksemiä.
Nämä dyynit ovat niin torjuvia,
että vain kaikista fiksuimmat -
ja pienimmät -
voivat toivoa selviytyvänsä.
Tämä on maapallon epävieraanvaraisinta maastoa.
Namibin aavikon dyynit ovat maapallon suurimpia ja vanhimpia.
Ne liikkuvat yhä tuulen mukana.
Vain puolessa vuodessa koko maasto muuttuu.
Mutta jotenkin -
pikkuruisten eläinten täytyy pärjätä tässä laajassa hiekkameressä.
Chamaeleo namaquensis.
Noin kämmenenkokoinen.
Se ei vaikuta sopeutuneen elämään dyyneillä yhtä hyvin -
kuin muut pikku otukset täällä.
Meroles anchietae -
vain neljänneksen kokoisena -
voi juosta sekunnissa kolme metriä kuumassa hiekassa.
Entä kameleontti?
Ei niinkään.
Sen jalat on luotu tarttumaan oksiin.
Ei hiekkaan.
Mutta tällä odottamattomalla kulkurilla on tärkeä tehtävä dyyneissä.
Etsiä kumppani -
jostain sieltä.
Hiekan ylittäminen on helpompaa ilmassa.
Namibianhietakyyhky sopeutuu hyvin dyynielämään.
Mutta täällä ei ole juotavaa.
Siksi nämä pikkulinnut lähtevät joka päivä eeppiselle matkalle etsimään vettä.
80 kilometrin päässä -
ne saapuvat eri maailmaan.
Yksi suurista, nälkäisistä saalistajista.
Tänne parveilevien kyyhkyjen lailla -
tämän uroksen pitää juoda.
Se siis odottaa.
Juuri aikaa nopeaan hörppyyn.
Uros palaa kivikossa dyynien välissä pesivän elinikäisen kumppaninsa luo.
Tämä kiintynyt pari hautoo munia vuorotellen,
jotta toinen voi lähteä juomaan.
Mutta elämästä on tulossa vaikeampaa.
Munat kuoriutuvat pian.
Vastasyntyneet poikaset tarvitsevat vettä. Muuten ne kuolevat auringossa.
Keskipäivällä vilvoittelusta tulee elämän ja kuoleman kysymys.
Tällä kertaa kameleontti pärjää paremmin -
muuttamalla ihonsa valkoiseksi heijastamaan auringonsäteitä.
Mutta Meroles anchietae on taas kerran askeleen edellä -
hienoine liikkeineen.
Hiekan pinta voi saavuttaa paahtavan 70 celsiusasteen lämmön.
Mutta sentin korkeammalla on kymmenen astetta viileämpää.
Nostamalla jalkojaan se voi nopeasti laskea lämpöä.
Kun on liian kuuma,
lapiomainen kuono on hengenpelastaja.
Vain 20 senttiä syvemmällä on mukavat 30 astetta.
Tähän tiepistiäiseen kuumuus ei vaikuta.
Herkillä tuntosarvillaan se havaitsee hiekassa piilottelevat oliot.
Paperiliittimen pituisena -
se siirtää yli kaksi sangollista hiekkaa kaivaakseen uhrinsa esiin.
Jahtihämähäkki.
Pistiäisen pisto halvaannuttaa.
Hämähäkin purema on tappava.
Kun nämä aavikon gladiaattorit kohtaavat, hämähäkki voittaa harvoin.
Mutta sillä on -
hämmästyttävä pakostrategia.
Pois pistiäisen näkökentästä.
Ja pois vaarasta.
Melkein.
Keskipäivällä -
dyynit ovat autioita.
Ilman huippulämpötila on 50 celsiusastetta.
Vasta iltaa kohden lämpö alkaa laskea.
Riittävästi nuorten paviaanien laumalle lähteä dyynien laidalle.
Leikkisiä ja uteliaita,
muttei tervetulleita vieraita.
Aavikkosadesammakot ovat yöeläimiä.
On vaarallista herättää niitä.
Vain golfpallon kokoinen,
mutta täynnä asennetta.
Vielä on vähän aikaa nokosille -
ennen kuin päiväoliot antavat tietä yövuorolle.
Pimeyden laskeutuessa -
lämpötila laskee myös.
Aavikosta tulee vilkkaampi.
Ja äänekkäämpi.
Tuutulaulu väsyneille.
Herätys öisille pedoille.
Ja ruokakello metsästäjille.
Tornipöllö kiertää dyynejä kuunnellen pieniä saaliseläimiä.
Mutta salakavalampi saalistaja -
vaanii alhaalla.
Uiden -
hiekan alla.
Aavikon hai.
Namibian aavikkokultakontiainen.
Täysin sokea ja munaa pienempi.
Sen ylisuuri kallo toimii satelliittilautasena -
ja kuulee termiittien taapertelun.
Se saa niistä kaiken veden ja ruoan,
kunhan se saa kiinni noin 60 yössä.
Monet muut yöväijyjät liittyvät syöminkeihin.
Unelias sammakko muuttuu termiittien tuhoajaksi.
Mutta termiitit purevat takaisin.
Suuren pään takia niitä on vaikea ravistella pois.
Hiekka on myyrän ainoa pakotie purevilta termiiteiltä -
ja muilta näkymättömiltä vaaroilta.
Aikainen aamu.
Kameleontti on nälkäinen ja palelee.
Se tummentaa auringonpuoleisen kylkensä lämmitelläkseen.
Kun kuoriaiset tulevat esiin,
kameleontti on valmis.
Aloittelijan virhe.
Nämä kuoriaiset maistuvat niin inhottavalta.
ettei kameleontti toista samaa virhettä.
Pimikkökuoriaisella on uskomaton matka edessään.
Pullonkorkin kokoisen dyyniötökän ei ole helppo kiivetä 350 metriä hiekassa.
Mutta se on vaivan arvoista.
Harvoina erityisaamuina sumu peittää dyynit.
Juuri sitä tämä pikku kuoriainen on odottanut.
Kuoppaiset harjanteet sen selässä saavat usvan tiivistymään -
ja kulkemaan sen suuta kohti.
Se taikoo vettä tyhjästä.
Ne voivat juoda vettä melkein puolet painostaan.
Mäkeä laskeutuvat kuoriaiset -
ovat paljon mehukkaampia kuin sitä nousevat.
Kameleontti ei sovellu elämään täällä yhtä hyvin kuin muut.
Mutta jos ei voi voittaa niitä,
syö ne.
Hietakyyhkyn poikaset kuoriutuvat.
Jopa aamun matalassa auringossa ne tarvitsevat emonsa varjoa.
Pian on niin kuumaa, että ne kuolevat ilman vettä.
Isä on niiden ainoa toivo.
Se on löytänyt lammikon, jossa on vähemmän suuria saalistajia.
Mutta niin pienen linnun -
on hankalaa olla lempeiden jättien joukossa.
On vielä vaikeampaa kantaa vettä sen poikasille.
Lintuhaukka -
vaanii täällä janoisia.
Isä vaarantaa oman henkensä pelastaakseen poikasensa.
Vatsapuolen imukykyisillä höyhenillä -
uroshietakyyhky voi imeä riittävästi vettä snapsilasin täyttämiseen.
Valmis kantamaan sen poikasilleen.
Kahden tunnin lento kotiin raskaalla kuormalla.
Juuri ajoissa.
Poikaset juovat ensi hörpyn vettä isänsä höyhenistä.
Sen pitää riskeerata sama matka joka päivä kahden kuukauden ajan,
kunnes poikaset osaavat lentää.
Kameleontin tehtävä on johtanut sen naran luo.
Hyvä paikka varjon etsimiseen.
Ja tuurilla -
naaraan.
Voisiko tämä olla sen hetki?
Naaras osoittaa tunteensa vaihtamalla väriä -
ja tanssimalla.
Uros ei näytä olevan sitä, mitä naaraalla oli mielessään.
Mutta puolisoita on vaikea löytää täällä.
Ehkä uros saa kelvata.
Naaras ei jää paikalle.
Pian se munii munat.
Jättäen uroksen tyydytetyksi,
mutta täysin uupuneeksi.
55 miljoonaa vuotta evoluutiota -
on tuottanut mitä uskomattomimpia aavikkoversioita.
Sinnikkyydellä ja neroudella -
pikkuruiset eläimet kukoistavat Namibian lohduttomilla dyyneillä.
Oltuaan haudattuna hiekkaan kuukausia golftiitä pienempi poikanen ilmestyy.
Kameleontin perintö jatkuu.
Paljon haasteita edessä.
Parasta ottaa yksi hidas askel kerrallaan.
Tekstitys: Jari Vikström