Maakera on nii suurejooneline,
et pisemad asjad jäävad elus kergelt kahe silma vahele.
Aga lähemalt vaadates...
näeb tervet avastamata maailma.
Maailma, kus tillukesed kangelased...
ja väiksed koletised...
vajavad uskumatuid supervõimeid...
et olla võidukad hiiglaslike ohtude kiuste.
Pole kerge olla väike...
kui elad hiiglaste maal.
JUTUSTAB PAUL RUDD
Sind tallatakse aina jalge alla.
Vahel tehakse sinuga hullematki.
Aga on kohti, kuhu suured loomad ei pääse.
Kohti, kus tilluke suurus annab eelise.
Tulikuum.
Purukuiv.
Tuule poolt materdatud.
Need luited on nii vaenulikud...
et vaid piisavalt tarkadel...
ja piisavalt väikestel...
on lootust siin elus püsida.
LUIDE
See on üks maakera kõige vaenulikumaid maastikke.
Namibi kõrbe luited on maailma suurimad ja vanimad
ning tuul vormib neid siiani.
Kogu maastik muutub vaid kuue kuuga.
Aga mingil moel...
peavad tillukesed loomad selles tohutus liivameres oma tee leidma.
Chamaeleo namaquensis.
Umbes labakäe suurune kameeleon.
Ta ei paista olevat luiteeluga sama hästi kohanenud...
kui teised siinsed pisiolendid.
Meroles anchietae. See sisalik on kameeleonist neli korda väiksem
ja suudab tulise liiva peal joosta kolm meetrit sekundis.
Aga kameeleon?
Mitte eriti.
Tema jalad on loodud haarama oksi...
mitte liiva.
Kuid see üllatav nomaad uitab luidetel tähtsa missiooniga.
Ta tahab leida paarilist...
kuskilt sealt.
Palju kergem on üle liiva lennata.
Vurilad on luiteeluga hästi kohanenud.
Aga siin pole midagi juua.
Seega võtavad need väiksed linnud iga päev vee leidmiseks ette tohutu teekonna.
80 kilomeetri kaugusel...
jõuavad nad teistsugusesse maailma.
Suurte ja näljaste kiskjate omasse.
Nagu kõik siia kogunenud vurilad...
peab ka see isane jooma.
Seega ta ootab.
Jõuab kiire lonksu võtta.
Isane naaseb oma eluaegse partneri juurde, kes luidete vahel kividel pesitseb.
See pühendunud paarike haub mune kordamisi,
et teine saaks joomas käia.
Aga elu muutub kohe veelgi keerulisemaks.
Nende pojad kooruvad peagi
ja vajavad siis vett, muidu nad hukuvad päikese käes.
Keskpäeva ajaks on enda jahedana hoidmine elu ja surma küsimus.
Seekord suudab kameeleon paremini kohaneda.
Ta muudab oma naha valgeks, et päikesekiiri peegeldada.
Aga Meroles anchietae, nagu alati, on sammu jagu ees...
oma lahedate liigutustega.
Liiva temperatuur võib tõusta lõõskava 70 kraadini.
Aga sentimeeter kõrgemal on kümme kraadi jahedam.
Seega oma suuri jalgu tõstes saab sisalik kiiresti jahtuda.
Kui läheb liiga palavaks...
päästab labidakujuline koon tema elu.
Vaid 20 sentimeetri sügavusel on temperatuur mõnusalt 30 kraadi.
Seda liivaherilast kuumus ei kõiguta.
Ja erksate tundlatega tajub ta liivas peituvaid olendeid.
Kirjaklambrisuurune liivaherilane
kühveldab ohvri kättesaamiseks kõrvale üle kahe ämbri jagu liiva.
Carparachne aureoflava.
Liivaherilase piste halvab.
Ämbliku hammustus on surmav.
Nende kõrbegladiaatorite kohtudes jääb ämblik harva peale.
Aga tal on...
vapustav põgenemisstrateegia.
Herilase vaateulatusest väljas.
Ja ohust eemal.
Peaaegu.
Pärastlõuna keskpunkt.
Luited on tühjaks jäänud.
Õhutemperatuur küündib 50 kraadini.
Kuumus hakkab alles õhtupoole vähenema.
Jaheneb piisavalt, et kari noori paaviane saab luidete äärealades käia.
Nad mängivad ja uurivad.
Aga nad pole teretulnud külalised.
Kõrbe kerakonnad on ööloomad.
Äratage neid vaid omal vastutusel.
Kerakonn on vaid golfipallisuurune...
aga väga riiakas.
Veidi jõuab veel pikutada,
enne kui öine valve päevased olendid välja vahetab.
Pimeduse saabudes...
temperatuur langeb.
Kõrb muutub elavamaks.
Ja lärmakamaks.
Väsinutele on see unelaul.
Ööloomadele on see äratus.
Ja küttidele on see õhtusöögigong.
Loorkakud otsivad luidete kohal väikeste saakloomade hääli.
Aga kurikavalam kiskja...
luusib pinna all.
Ta ujub...
liiva sees.
Kõrbe hai.
Namibi kõrbekuldmutt.
Ta on täiesti pime ja väiksem kui muna.
Tema suur kolp toimib paraboolantennina,
millega kuuleb termiitide sibamist.
Mutt saab neist kogu oma vee ja toidu...
kui ta öö jooksul umbes 60 tükki kinni püüab.
Paljud teised ööloomad liituvad toitumissaginaga.
Unine konn muutub termiidihävitajaks.
Termiidid hammustavad aga vastu.
Ja sellise suure peaga on neid raske tõrjuda.
Liiv on muti ainus pääsetee purevate termiitide eest.
Teiste nähtamatute ohtude eest ka.
Varahommik.
Kameeleonil on kõht tühi ja külm olla.
Soojenemiseks muudab ta tumedaks oma külje, mille peale päike paistab.
Seega mardikate väljatuleku ajaks...
on kameeleon valmis.
Algaja viga.
See mardikaliik on nii halva maitsega,
et ükski kameeleon seda viga teist korda ei tee.
Süsiklasel seisab ees uskumatu teekond.
Sel pudelikorgisuurusel mardikal pole kerge 350-meetrise luite otsa ronida.
Kuid vaev tasub end ära.
Üksikutel erilistel hommikutel kattuvad luited uduga.
Täpselt seda väike mardikas ootaski.
Udu kondenseerub tema seljal lohkudega soontesse...
mis suunavad vedeliku tema suhu.
Ta manab puhtast õhust vee välja.
Nad võivad juua vett ligi poole oma kehakaalu jagu.
Alla tulevad mardikad...
on palju mahlakamad kui ülesminejad.
Kameeleonile ei sobi siinne elu päris sama hästi kui mõnele,
aga kui jääd teistele alla...
siis söö nad ära.
Vurilapojad on koorumas.
Nad vajavad isegi madala hommikupäikese käes oma ema varju.
Peagi läheb nii palavaks, et nad sureksid ilma veeta.
Isa on nende ainus lootus.
Ta leidis uue veesilma, mille juures on vähem suuri kiskjaid.
Aga nii väiksel linnul...
on isegi hellade hiiglastega keeruline toime tulla.
Veelgi raskem on vett oma poegadeni viia.
Haugas.
Ta varitseb januseid.
Poegade päästmiseks riskib isa oma eluga.
Eriliste absorbeerivate kõhusulgede abil
saab isane vuril terve pitsi jagu vett sisse imeda.
Ta on valmis seda oma poegadeni kandma.
Kahetunnine kodulend, raske lastiga.
Ta jõudis õigeks ajaks.
Pojad joovad esimest korda vett oma isa sulgedest.
Isa peab riskima sama teekonnaga iga päev, kaks kuud järjest,
kuni tema pojad lendama õpivad.
Kameeleoni missioon tõi ta Acanthosicyos horridus'eni.
Selles põõsas leiab päikesevarju.
Ja hea õnnega...
leiab ka emase.
Kas see võib olla isase võimalus?
Emane väljendab oma tundeid värvust muutes...
ja tantsides.
Paistab, et isane pole emasele päris meelt mööda.
Aga paarilist on siin väga raske leida.
See isane peab vist sobima.
Emane lahkub paaritumise järel.
Peagi muneb ta munad.
Isane on rahul...
aga täiesti kurnatud.
55 miljoni aasta pikkuse evolutsiooniga
on arenenud välja uskumatud viisid kõrbes kohanemiseks.
Visaduse ja leidlikkusega...
saadab tillukesi loomi Namiibia kõledatel luidetel edu.
Mitu kuud liiva all veetnud golfitiist väiksem poeg tuli lõpuks välja.
Kameeleoni sugupuu jätkub.
Ees seisab väga palju raskusi.
Targem on astuda üks aeglane samm korraga.
Tõlkinud Silver Pärnpuu