На планеті Земля стільки видовищного,
що легко не звернути уваги на дрібне.
Але придивіться уважніше...
й відкриєте для себе непізнаний світ.
Світ, де крихітним героям...
і маленьким монстрам...
потрібні надздібності...
щоб перемогти, маючи на це мізерні шанси.
Крихітний світ
Уже 150 мільйонів років...
ОПОВІДАЧ – ПОЛ РАДД
...острів Мадагаскар повільно дрейфує своїм унікальним курсом.
Істоти, які опинилися в ізоляції в цьому загубленому світі,
переживають дивну й прекрасну еволюцію.
Ці тропічні ліси – домівка незвичайних істот...
які не зустрічаються більше ніде на землі.
Найменші з них
найдивовижніші.
Крихітна самичка тенрека.
Досі вона всюди ходила за матір'ю.
Тепер, коли їй усього чотири тижні...
а заввишки вона лише чотири сантиметри...
час вирушати власним шляхом.
У цьому загадковому лісі
тварини мають таємну зброю...
особливі навички...
і вміють вправно захищатися.
Щоб тут вижити,
крихітний тенрек мусить відкрити власні надздібності.
ТРОПІЧНИЙ ЛІС
Нелегко зараз вирушати в самостійну подорож.
Дощі в цьому році запізнюються.
Ліс висох.
Їжі мало.
І що довше тварина її шукає...
то більший ризик, що її вполюють хижаки.
Деревний удав причаївся в засідці.
Хижий фоса нишпорить унизу.
Дрібні істоти мусять уникати небезпеки...
і спробувати стати невидимими.
Ця смертоносна гра у хованки живила еволюційні перегони озброєнь.
Коли маскування вдосконалювалося...
у відповідь на дедалі смертельніші загрози.
Зір у деяких тутешніх мисливців такий гострий...
що вони бачать навіть найвправніших майстрів маскування.
Хамелеон леопардовий.
Його зір кращий за наш уп'ятеро...
а поле зору складає 360 градусів.
Тож він помічає майже все.
На вигляд це засохлий лист...
а насправді – богомол-привид.
Зір хамелеона настроєний на виявлення руху.
Якщо богомол завмре, то, може, вціліє.
Але і йому треба їсти.
Хамелеон помітив ціль...
і використовує свою смертельну зброю.
Розгін від нуля до сотні км/год – за 1/20 секунди.
Мало яка комаха може врятуватися від цього непомітного леопарда.
Як мало яка ящірка – від ванги товстодзьобої...
особливо коли та годує пташеня.
У тенрека занадто колюче для пташеняти хутро.
А от гекон листохвостий якраз годиться.
Але його ще треба спіймати.
Ця маленька вправна ящірка – один з найуміліших тут майстрів втечі.
Вона правильно обирає гілку зі схожим забарвленням
і з подібною на її шкіру текстурою...
і наче накидає плащ-невидимку.
У лісах Мадагаскару ховаються
найбільш вправні в маскуванні істоти на землі.
Але того, кого важко знайти...
партнерові теж складно шукати.
Завбільшки зі скріпку,
це один з найменших хамелеонів у світі.
Самець брукезії.
У пошуках пари.
Оскільки навкруги небезпека,
він діє повільно...
завмираючи після кожного кроку, щоб його руху не помітили.
Їх ледь видно, й самцю потрібні надздібності, щоб знайти самицю.
Він бачить те, чого не бачать інші.
Самиця світиться.
Її тіло відбиває ультрафіолетове світло...
яке бачить лише він.
Крім того, що самицю важко знайти,
наблизитися до неї...
ще важче.
За відсутності крутого маскування...
самиця тенрека ховається під землею.
Поки не почалися дощі, її нірка – безпечна схованка.
А якщо її трохи оздобити...
вона підійде й для сім'ї.
Мадагаскарським багатоніжкам узагалі не треба ховатися.
У них стільки отрути, що більшість хижаків їх не займатиме.
І вони можуть іти, куди захочуть.
Та не завжди.
Отрута багатоніжки на зашкодить лемурові такого розміру.
Але це ідеальний репелент,
щоб позбутися паразитів, які живуть у його хутрі.
Лемури також помітили один дивний побічний ефект.
Якщо трохи куснути...
виділиться більше отрути.
А в маленьких дозах...
вона, схоже, має психотропну дію.
Багатоніжка на волі й відносно неушкоджена.
А от лемур зараз на сьомому небі...
і певний час звідти не спуститься.
Під покровом ночі...
самиця тенрека виходить полювати на черв'яків.
Щоночі вона їх з'їдає штук 50.
У неї такий поганий зір, що здобич їй допомагає знайти нюх.
Але в деревного удава нюх іще досконаліший.
Він знаходить жертв, «пробуючи» повітря роздвоєним язиком.
Коли жертву помічено, удав продовжує рухатися вже на тепло.
Чутливі до тепла ямки навколо рота допомагають знайти теплокровних тварин.
Навіть у найсмертоносніших хижаків трапляються невдачі.
Може, вище над землею йому пощастить більше.
А самиці тенрека знову поталанило.
Самець.
Уже в двомісячному віці тенреки готові до розмноження.
Ця самиця мишачого лемура вже народила діточок.
Ці лемури – одні з найменших приматів у світі,
і мама ховає малят у крихітному дуплі.
Вони в усьому залежать від матері.
Тож їй потрібно якомога більше енергії.
І вона знає, де знайти її джерело.
Високо, та вона стрибає на відстань, увосьмеро більшу за власну довжину.
А великі очі...
дозволяють їй бачити в темряві.
Однак найдосконаліший нічний зір
має істота, що полює на землі під деревами.
Очі павуків-огрів у 2 000 разів чутливіші за наші.
У них найбільші очі серед павуків.
Ця самиця плете скоріше сітку, ніж павутину.
І чекає.
Тепер важливу роль відіграватиме її павуче чуття.
Щоночі
в її очах з'являється особливе покриття, що дозволяє бачити в темряві.
Для полювання спрямовані вперед очі – перевага, та поле зору в неї вузьке.
Уночі листохвостий гекон виходить полювати на комах...
та павуків.
Високо вгорі самиця мишачого лемура знайшла, що шукала.
Клопи-крихітки.
Ці крихітки прикидаються пелюстками квітів, щоб обдурити хижаків.
Та їх вона не їстиме.
Харчуючись деревним соком, клопи виділяють крапельки цукру.
Висококалорійний перекус для зайнятої мами.
Але не все таке солодке цієї ночі.
Ось більший і страшніший нічний мисливець.
Ай-ай.
Цей дивний лемур – чудовисько Франкенштейна, створене еволюцією.
Вуха, як у кажана...
зуби, як у щура...
і палець, як у відьми.
Він стукає ним, щоб виявити порожнини в дереві.
Він полює не на мишачого лемура.
А на щось іще дрібніше.
На личинки.
Кривий палець – чудовий інструмент для видобування.
У цьому тропічному лісі перевагу надає власна ніша,
хоч би яка дивна вона була.
У ранковому світлі ми бачимо...
порожнє гніздо.
Але ванга доклала забагато зусиль, щоб тепер здатися.
Її пташеня неподалік, і все ще живе.
Стикаючись з небезпекою, пташенята можуть вилетіти, ще не оперившись.
Мати годуватиме їх іще кілька днів, доки вони не стануть зовсім самостійні.
Нарешті...
почався сезон дощів.
Вода змінює тропічний ліс.
Вона приносить нове життя.
І нову їжу.
Листя стає зеленим й з'являється потреба в новому маскуванні.
Але дещо в тропічному лісі залишається незмінним.
Ті, кому досі вдавалося вижити, зіткнулися з більшою проблемою.
З поверненням дощів битва видів розгортається на всіх фронтах.
Самці довгоносика-жирафа б'ються за самицю.
використовуючи в поєдинках свої довжелезні шиї, як зброю.
Ці міні-битви рідко призводять до травм.
Бійки леопардових хамелеонів натомість жорстокіші.
Їхня шкіра яскраво забарвлюється.
Це не маскування.
Це бойове забарвлення.
Їхні битви за територію дуже важливі для приваблення самиці.
Переможець заявляє свої права на це дерево.
Переможений мусить шукати інше місце.
Перемога в бою – тільки початок.
Забезпечити собі пару буває важче.
Маленький самець брукезії майже досяг мети.
Вона так близько...
але й так далеко.
Тут ванга.
І йому треба пересуватися надзвичайно обережно.
Тут нічого нема.
Тільки двоє хамелеонів, що зустрілися «під прикриттям».
Пари сформовані. Час дати життя наступному поколінню.
Самиця догоносика-жирафа намагається збільшити шанси на виживання яєць.
Самець стоїть на варті...
поки вона відкладає у згин листка єдине яйце.
Потім їй у пригоді стає шия.
Демонструючи неймовірну силу,
ця супермама в'є вдесятеро більшу за неї замасковану колиску.
І ховає її...
на видноті.
Маленька самиця тенрека має ще більше клопоту.
Вона полишила маму лише чотири місяці тому, та вже має власну сім'ю.
Троє дитинчат.
Можливо, тенреки не викликають бажання їх погладити...
та перші два тижні життя
ці колючі створіння туляться одне до одного, щоб зігрітися.
Коли вони починають виходити в ліс, їм також треба триматися поряд.
Тепер мама знає, як захистити родину в цьому небезпечному світі.
Та завжди якесь одне...
відбігає занадто далеко.
Інстинкт велить звіряткові ховатися.
Мама має повернути дитинку, не привернувши увагу фоса.
Потираючи особливими колючками на спині,
вона шле таємний сигнал до повернення.
Цей високочастотний звук пронизує підлісок.
Він веде дитину, що заблукала...
до безпеки.
Отже, у крихітного тенрека теж є надздібності.
Еволюція мадагаскарських тваринок ішла дивними шляхами...
щоб вони могли вижити...
в цьому дивному світі.
Та проти однієї загрози вони безсилі.
Вирубування перетворило колись безмежний мадагаскарський ліс...
на острівці лісу, розміри яких продовжують скорочуватися.
Уже вирубано 80 відсотків дерев.
Та нам під силу...
поступово припинити нищення...
й почати відновлювати цей загублений світ.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко