Zemlja je tako veličastna,
da manjše stvari zlahka spregledamo.
A če pogledamo od blizu…
Zagledamo še neodkrit svet.
Svet, v katerem drobni junaki
in majhne pošasti
potrebujejo izjemne supermoči.
Te jim pomagajo premagati ogromne nevarnosti.
150 milijonov let.
PRIPOVEDUJE PAUL RUDD
Toliko dolgo že na Madagaskarju evolucija ubira svojo pot.
Tisti, ki so obtičali v tem izgubljenem svetu,
se razvijajo prav samosvoje in čudovito.
Dragoceni deževni gozdovi so dom izjemnih živali,
kakršnih ne najdemo nikjer drugje.
Najmanjše
so najčudovitejše.
Majcena samica tenreka.
Do zdaj jo je vodila mama.
A dopolnila je štiri tedne.
Čeprav je visoka le štiri centimetre, je čas, da ubere svojo pot.
V tem skrivnostnem gozdu
si živali pomagajo s skrivnim orožjem, posebnimi spretnostmi…
In zvijačno obrambo.
Če želi mala samica tenreka preživeti, mora odkriti svoje supermoči.
DEŽEVNI GOZD
To so zahtevni časi za osamosvojitev.
Deževje zamuja.
Gozd je suh.
Hrane je malo.
Živali jo morajo dlje iskati,
zato so v večji nevarnosti, da postanejo plen.
V zasedi prežijo madagaskarski udavi.
Po gozdnih tleh se potikajo mesojede fose.
Drobna bitja se morajo izogibati težavam.
In se potuhniti po najboljših močeh.
Nevarne skrivalnice so spodbudile evolucijsko oboroževalno tekmo.
Uporabljajo vse boljše preobleke
in premagujejo vse večje nevarnosti.
Nekateri lovci imajo izjemno oster vid.
Opazijo lahko celo najbolj zakamuflirana bitja.
Panterski kameleon.
Njegov vid je šestkrat ostrejši od našega.
Oči lahko obrača v vse smeri.
Zato se mu ne izmuzne skoraj nič.
Videti je kot odmrl list.
A v resnici je to bogomolka.
Kameleon opreza za premiki.
Če bo bogomolka ostala negibna, bo morda preživela.
Toda jesti mora tudi ona.
Kameleon opazi plen.
In sproži smrtonosno orožje.
Jezik na 100 km/h pospeši v dvajsetinki sekunde.
Pred tem pritajenim panterjem so varne le redke žuželke.
Pred velikokljuno vango pa le redki kuščarji.
Zlasti kadar lovi za dva.
Tenrek je za kebčka preveč bodičast.
Toda listorepec bi mu šel v slast.
Če ji ga uspe ujeti.
Gibčni mali kuščar je izjemen mojster pobegov.
Če izbere pravo vejo, ki je enake barve kot on…
In z lubjem teksture njegove kože…
Postane neviden.
Madagaskarski gozdovi skrivajo
nekatere najskrivnostnejših živali na svetu.
Drugi jih zlepa ne najdejo.
A se tudi med sabo ne najdejo zlahka.
Ni večji od sponke za papir.
To je eden najmanjših kameleonov na svetu.
Pritlikavi kameleon.
Išče družico.
Obkroža ga nevarnost,
zato je pri iskanju potrpežljiv.
Med korakoma obmiruje, da se premika neopazno.
A zaradi te neopaznosti morajo samci pri iskanju samic uporabiti supermoči.
Vidi stvari, ki so drugim nevidne.
Žarenje samice.
Njeno telo odbija ultravijolično svetlobo.
Samo za njegove oči.
Samico je težko že najti.
Približati se ji…
To pa je še veliko težje.
Tenreki nimajo tako frajerske kamuflaže.
Samica se skrije pod površje.
Do prihoda dežja ji bo mali rov ponujal varnost.
Nekoliko ga mora urediti.
Potem bo primeren za družino.
Madagaskarske dvojnonoge pa se ne skrivajo.
Tako strupene so, da se jih večina plenilcev ne dotakne.
Po gozdu se klatijo svobodno.
Večino časa.
Tako velikemu makiju dvojnonogin strup ne škodi.
Je idealen insekticid,
ki prežene zajedavce v njegovem kožuščku.
Makiji so odkrili tudi nenavaden stranski učinek.
Rahel ugriz…
In sprosti se več strupa.
V majhnih odmerkih…
Je psihoaktiven.
Dvojnonoga odnese razmeroma celo kožo.
Makiji pa bodo še nekaj časa v blaženi omami.
Tema ponuja zavetje.
Samica tenreka odide lovit deževnike.
Vsako noč jih pohrusta okoli 50.
Vid ima slab, zato jih išče z ostrim vohom.
Udav pa ima še bolj pretanjen voh.
Plen najde tako, da z razcepljenim jezikom okuša zrak.
Ko se žrtvi približa, začne iskati njeno toploto.
Jamice okoli njegovih ust zaznavajo toplokrvne živali.
Tudi najnevarnejši plenilci imajo kdaj slab večer.
Mogoče bo imel več uspeha višje.
Samici tenreka pa se sreča še bolj nasmehne.
Samec.
Tenreki so spolno zreli že pri dveh mesecih.
Ta samica mišjega makija je že kotila.
Je ena najmanjših prvakov na svetu.
Mladiče skriva v najmanjših drevesnih duplinah.
Popolnoma so odvisni od nje.
Zato si mora nabrati kar največ moči.
Ve, kako.
Pot je dolga, vendar mišji makiji skočijo za osemkratnik svoje dolžine.
Ima ogromne oči.
Zato se v temi znajde.
Najimenitnejši nočni vid
pa ima žival, ki lovi na gozdnih tleh.
Oči pajkov Deinopis so dvatisočkrat občutljivejše od naših.
Tako velikih oči nima noben drug pajek.
Ti pajki naredijo posebno mrežo.
In čakajo.
Uporabljajo šesti čut.
Vsak večer
v očeh nastane poseben premaz, ki omogoča nočni vid.
Naprej usmerjene oči so odlične za lov, periferni vid pa je slab.
Ploskorepi gekon se zvečer odpravi lovit hrošče
in pajke.
Visoko nad njim je samica mišjega makija našla, kar je iskala.
Cvetne stenice.
Te nenavadne živalce posnemajo cvetne liste, da preslepijo plenilce.
Toda ta samica jih noče pojesti.
Hranijo se z drevesnim sokom in izločajo kapljice sladkorja.
Zelo kaloričen prigrizek za zaposleno mamo.
Toda noč ne ponuja zgolj sladkosti.
Večji, grozovitejši nočni zalezovalec.
Dolgoprstež.
Ta nenavadni maki je Frankensteinova pošast evolucije.
Ušesa ima kot netopir.
Zobe kot podgana.
In ima coprniški prst.
Z njim trka po drevesu in išče votel odmev duplin.
Ne lovi mišjih makijev.
Išče nekaj še manjšega.
Ličinke.
Ukrivljen prst je kot nalašč, da jih izvleče.
V tem deževnem gozdu se splača poiskati svojo nišo.
Pa naj bo še tako čudna.
Jutranja zora razkrije…
Prazno gnezdo.
Toda vanga je vložila preveč truda, da bi se vdala.
Mladiček je nedaleč od gnezda in še vedno živ.
Mladički v nevarnosti včasih zapustijo gnezdo, preden se povsem operijo.
Mama ga bo krmila še nekaj dni, da bo povsem samostojen.
Končno.
Začne se deževna doba.
Voda deževni gozd spremeni.
Prinese novo življenje.
In novo hrano.
Zeleni listi zahtevajo novo kamuflažo.
Toda nekatere stvari se v deževnem gozdu ne spreminjajo.
Tiste, ki so preživeli do zdaj, čakajo še večji izzivi.
Dež v vseh živalih prebudi veliko vnemo po parjenju.
Samci žirafjega rilčkarja v boju za naklonjenost samic
uporabljajo zelo dolg vrat.
V teh miniaturnih spopadih so poškodbe redke.
Dvoboji panterskih kameleonov pa so bolj grobi.
Samca se živo obarvata.
To ni kamuflaža.
To so bojne barve.
Ozemeljski spopadi so za osvojitev samice nujni.
Zmagovalec drevo razglasi za svoje.
Poraženec mora iskati drugje.
Zmaga v dvoboju je šele začetek.
Osvojitev samice bo še težja.
Pritlikavi kameleon napreduje.
Tako blizu…
Pa vendar tako daleč.
Vanga.
Premikati se mora še previdneje kot prej.
Tu ni kaj videti.
Samo dva kameleona sta na skrivnem zmenku pod opadom.
Za mlade pare napoči čas, da zaplodijo nov rod.
Samica žirafjega rilčkarja se zelo potrudi za varnost jajčec.
Samec straži.
Ona pa v listno gubo odloži eno samo jajčece.
Nato uporabi svoj vrat.
Pokaže neverjetno moč.
Zvije zakamuflirano zibko, ki je desetkrat večja od nje.
In jo skrije.
Vsem na očeh.
Samička tenreka je še bolj zaposlena.
Po komaj štirih mesecih osamosvojitve ima poln rov.
Leglo treh mladičkov.
Tenreki niso rojeni za nežnosti,
vendar se prva dva tedna
kljub bodicam stiskajo skupaj, da jim je toplo.
Skupaj morajo ostati tudi, ko začnejo raziskovati gozd.
Mama zdaj ve, kako v nevarnem svetu poskrbeti za varnost družine.
Vedno pa se najde tak,
ki odtava predaleč.
Mladiček se zna nagonsko skriti.
Toda mama ga mora spraviti nazaj tako, da ju fosa ne bo opazila.
Z drgnjenjem posebnih bodic na hrbtu
pošlje skriven usmerjevalni signal.
Visokofrekvenčni zvok potuje skozi podrast.
Izgubljenega mladička vodi
na varno.
Tudi drobni tenreki imajo supermoči.
Evolucija majhnih živali Madagaskarja je bila nenavadna.
A le tako so preživele
v tem nenavadnem svetu.
Proti eni nevarnosti pa so vseeno nemočne.
Sečnja nekdaj prostran madagaskarski deževni gozd spreminja
v čedalje manjši in vse bolj razdrobljen svet.
Izginilo ga je že 80 odstotkov.
A s postopnimi ukrepi…
Lahko uničevanje ustavimo.
In obnovimo ta izgubljeni svet.
Prevedla Polona Mertelj