Jordkloden er så spektakulær
at du fort overser livets små finurligheter.
Men tar du en nærmere titt...
...ser du en uoppdaget verden.
En verden der ørsmå helter...
...og små uhyrer...
...trenger utrolige superkrefter...
...for å kunne lykkes mot alle odds.
I 150 millioner år...
FORTELLER: PAUL RUDD
...har øya Madagaskar sakte fulgt sin helt egne, unike kurs.
Og de som er strandet på denne fortapte verdenen,
har utviklet seg på underlige og vidunderlige måter.
I disse dyrebare regnskogene lever det fantastiske skapninger...
...som ikke finnes noe annet sted.
De minste...
...er de mest vidunderlige.
Et ørlite børstepinnsvin.
Frem til nå har hun blitt veiledet av moren sin.
Men bare fire uker gammel...
...og bare fire centimeter høy...
...er det på tide å greie seg selv.
I denne mystiske skogen
er dyrene utstyrt med hemmelige våpen.
Unike ferdigheter.
Og listig forsvar.
For å overleve her ute
må det lille børstepinnsvinet oppdage sin egen superkraft.
REGNSKOG
Det er en vanskelig tid å dra av gårde alene.
Regnet lar vente på seg i år.
Skogen er tørr.
Det er lite mat.
Og jo mer tid dyr bruker på å lete etter mat...
...desto større er faren for å bli angrepet ute i det åpne.
Treboaer ligger på lur.
Kjøttetende fossaer lister seg rundt på skogbunnen.
Små skapninger må holde seg unna trøbbel...
...og gjøre sitt beste for å forsvinne.
Denne dødelige gjemselleken har drevet et evolusjonskappløp.
Stadig listigere forkledninger...
...for å bekjempe stadig dødeligere trusler.
Noen av jegerne her er så skarpsynte...
...at de kan oppdage selv de mest kamuflerte skapningene.
En panterkameleon.
Kameleonens syn er fem ganger skarpere enn vårt syn...
...og han kan se nesten 360 grader...
...så han får med seg det meste.
Det som ser ut som et dødt blad...
...er faktisk kneleren Phyllocrania paradoxa.
Kameleonens øyne er spesielt gode på å se bevegelse.
Hvis kneleren ikke rører seg, kan han kanskje overleve.
Men han trenger også å spise.
Kameleonen sikter seg inn på målet...
...og benytter sitt dødelige våpen.
Null til hundre på et tjuedels sekund.
Få insekter er trygge for denne stille panterkameleonen.
Og få øgler er trygge for stornebbvangaen.
Spesielt når hun jakter for to.
Et børstepinnsvin er for piggete for ungen.
Men en bladhalegekko vil være et smakfullt måltid.
Hvis hun kan fange den.
Den listige lille gekkoen er utrolig flink til å slippe unna fare.
Ved å velge helt riktig gren for å gå i ett med fargen...
...og teksturen...
...får han en usynlighetskappe.
Noen av verdens mest gåtefulle skapninger skjuler seg i Madagaskars skoger.
Men siden de er vanskelige å finne, kan det også være...
...vanskelig å finne hverandre.
Den er ikke større enn en binders.
Dette er en av verdens minste kameleoner.
En hannkorthalekameleon.
Han skal finne en å pare seg med.
Farene truer overalt, så han sørger for å være tålmodig.
Han står helt stille mellom hvert skritt for å bevege seg ubemerket.
De er så vanskelige å oppdage at hannen trenger en superkraft for å finne hunnen.
Han kan se ting som andre ikke kan se.
Den strålende gløden til en hunn.
Kroppen hennes reflekterer ultrafiolett lys...
...kun for hans øyne.
Å finne en hunn er vanskelig nok.
Men å gå bort til henne...
...vil bli en enda større utfordring.
Siden hun ikke har kul kamuflasje, gjemmer børstepinnsvinet seg under bakken.
Den lille hulen er et trygt sted å gjemme seg til det begynner å regne.
Og med litt innredning kan den bli egnet for en familie.
Madagassiske tusenbein gidder ikke å gjemme seg.
De er så stappfulle av gift at de fleste rovdyr ikke vil røre dem.
De kan vandre fritt rundt i regnskogen.
Som regel.
Tusenbeinets toksin vil ikke skade en så stor lemur.
Men det er et ypperlig insektmiddel
for å bli kvitt parasittene som bor i pelsen.
Lemurene har også oppdaget en ganske underlig bivirkning.
Med et raskt bitt...
...blir det frigjort mer toksiner.
Og i små doser
ser det ut til at det er psykoaktivt.
Tusenbeinet slipper relativt uskadet fra det.
Men høyt oppe i trærne vil ikke lemurene komme ned på en stund.
I nattens mulm og mørke
kommer børstepinnsvinet ut for å jakte på mark.
Hun spiser rundt 50 hver natt.
Hun har dårlig syn, så hun bruker den følsomme nesa for å finne dem.
Men treboaens luktesans er enda mer avansert.
Den finner offeret ved å smake på lufta med den kløyvde tunga.
Når den er innen rekkevidde, bytter den til varmesøkende modus.
Temperaturfølsomme groper rundt munnen oppdager varmblodige skapninger.
Selv de dødeligste rovdyrene kan ha en dårlig natt.
Kanskje den vil lykkes bedre høyere oppe.
Men børstepinnsvinet har virkelig hellet med seg.
En hann.
Børstepinnsvin er klare for å pare seg når de er bare to måneder gamle.
Denne muselemuren har unger alt.
Dette er en av verdens minste primater.
Hun sørger for at ungene er trygge i et knøttlite hull i treet.
De er helt avhengige av moren sin.
Så hun trenger all energien hun kan få.
Og hun vet akkurat hvor hun må dra.
Hun må klatre en del, men en muselemur kan hoppe åtte ganger sin egen kroppslengde.
Og med de enorme øynene kan hun finne frem i mørket.
Men en skapning som hjemsøker skogbunnen har det mest imponerende nattsynet.
Øynene til edderkoppen Deinopis ravidus er 2000 ganger mer følsomme enn våre øyne.
Ingen andre edderkopper har like store øyne.
I stedet for et spindelvev lager hun et nett.
Så venter hun.
Nå benytter hun seg av edderkoppsansen.
Hver natt danner det seg et spesielt lag i øynene hennes så hun kan se i mørket.
Å ha øynene foran på hodet er flott når hun jakter, men hun har dårlig sidesyn.
Om natten kommer perinetbladhalegekkoen ut for å jakte på insekter...
...og edderkopper.
Høyt over dem har muselemuren funnet det hun lette etter.
Nebbteger.
Disse underlige små skapningene ser ut som blomsterblader for å lure rovdyrene.
Men hun vil ikke spise dem.
Mens insektene spiser sevjen, skiller de ut små sukkerdråper.
En kaloririk matbit for en travel mor.
Men ikke alt som er ute i natt er like søtt.
En større og merkeligere nattjeger.
Fingerdyret.
Denne underlige lemuren kan sammenlignes med Frankensteins monster.
Ører som en flaggermus.
Tenner som en rotte.
Og fingeren til en heks.
Med den banker hun på treet for å finne den hule lyden av et hull.
Hun jakter ikke på muselemurer.
Hun leter etter noe enda mindre.
Larver.
Den krumme fingeren er også perfekt til å trekke ut larvene.
I denne regnskogen lønner det seg å finne sin nisje...
...samme hvor underlig den er.
I dagslyset finner vi
et tomt rede.
Men stornebbvangaen har jobbet for hardt til å gi opp håpet.
Ikke langt unna redet finner hun ungen, som fortsatt er i live.
Fugleunger som blir truet kan noen ganger forlate redet før de er helt flyferdige.
Moren vil mate ungen i noen dager til, helt til den blir selvstendig.
Endelig...
...har regntiden kommet.
Vannet forvandler regnskogen.
Det fører med seg nytt liv.
Og ny mat.
Bladene blir grønne, og dermed blir det behov for en ny kamuflasjetrend.
Men noen ting forandrer seg aldri i regnskogen.
De som har overlevd så langt, får nå en enda større utfordring.
I regntiden vil skapninger i alle størrelser kjempe om å formere seg.
Hannsjiraffsnutebiller kjemper om hunnens gunst
ved å bruke den lange halsen som en lanse i turneringer.
Det er sjeldent noen blir skadet i de ørsmå slagsmålene.
Men det blir mer brutalt når panterkameleonene kjemper.
De får lyse farger.
Dette er ikke kamuflasje.
Dette er krigsmaling.
Og kampen om reviret er avgjørende for å få pare seg.
Seierherren gjør krav på dette treet.
Taperen må lete et annet sted.
Å vinne kampen er bare begynnelsen.
Å finne en å pare seg med kan være enda mer krevende.
Den lille korthalekameleonen gjør fremskritt.
Så nærme, men likevel så langt unna.
Stornebbvangaen.
Han må være mer forsiktig enn noensinne.
Ingenting å se her.
Bare to skjulte kameleoner som møtes i smug.
Etter paringen legger hun eggene som vil bli den neste generasjonen.
En hunnsjiraffsnutebille jobber hardt for å gi sine egg den beste sjansen.
Hannen holder vakt...
...mens hun legger et enslig egg der bladet krøller seg sammen.
Så benytter hun seg av halsen sin.
Hun viser sin enorme styrke.
Supermoren ruller sammen en kamuflert vugge som er ti ganger større enn henne.
Så gjemmer hun den...
...der alle kan se den.
Børstepinnsvinet har hatt det enda travlere.
Bare fire måneder etter at hun forlot sin egen mor, er hulen hennes nå full.
Et kull med tre unger.
Det ser ikke ut som om de er så kosete...
...men de to første ukene
liker de piggete smådyrene å ligge tett inntil hverandre for å holde varmen.
De må også holde sammen når de begynner å utforske skogen.
Moren har nå nok erfaring til å holde familien trygg i en så farlig verden.
Men det er alltid én...
...som går seg vill.
Ungen vet instinktivt at den må gjemme seg.
Men moren må få ungen til å komme tilbake uten at fossaen hører det.
Hun gnir noen spesielle pigger mot hverandre,
og sender ut et hemmelig målsøkende signal.
Den høyfrekvente lyden bærer gjennom vegetasjonen...
...så ungen som gikk seg vill blir ledet til trygghet.
Det bitte lille børstepinnsvinet har visst sin egen superkraft likevel.
Madagaskars smådyr har utviklet seg på underlige måter...
...for å greie seg...
...i denne underlige verdenen.
Men det er én trussel som de er maktesløse mot.
Avskogingen har gjort om den en gang så vidstrakte regnskogen...
...til en stadig mindre og oppstykket verden.
Åtti prosent er allerede borte.
Men litt etter litt...
...kan vi få slutt på ødeleggelsen...
...og begynne å gjenoppbygge denne fortapte verdenen.
Tekst: Espen Stokka