Planēta Zeme ir tik iespaidīga,
ka sīkumus var arī nepamanīt.
Bet, ieskatoties ciešāk,
atklājas vesela pasaule.
Pasaule, kurā sīkiem varoņiem
un maziem briesmoņiem
ir vajadzīgas neticamas superspējas,
lai visam par spīti varētu svinēt uzvaru.
150 miljonus gadu...
STĀSTA POLS RADS
...Madagaskaras sala ir lēni dreifējusi pati pēc sava unikālā kursa.
Un tie, kas šajā pazudušajā pasaulē bija nošķirti,
ir attīstījušies savdabīgā un brīnumainā veidā.
Šie vērtīgie lietus meži ir mājas neparastiem radījumiem,
kādu nav nekur citur uz Zemes.
Vismazākie...
ir paši brīnumainākie.
Sīks tenreks.
Līdz šim to vadīja māte.
Bet, kad tas ir tikai četras nedēļas vecs
un tikai četrus centimetrus augsts,
tenrekam ir laiks iet savu ceļu.
Šajā noslēpumainajā mežā
dzīvnieki ir apbruņoti ar slepeniem ieročiem...
īpašām prasmēm...
un viltīgiem aizsarglīdzekļiem.
Lai te izdzīvotu,
sīkajam tenrekam būs jāatrod pašam sava superspēja.
LIETUS MEŽS
Šis ir grūts laiks, kad palikt vienam.
Lietus šogad kavējas.
Mežs ir sauss.
Ēdamā ir maz.
Un, jo ilgāku laiku dzīvnieki to meklē...
jo lielāks ir risks, ka tos var ieraudzīt un noķert.
Madagaskaras koku žņaudzējčūskas guļ slēpnī.
Plēsonīgās rūsganās fosas lavās pa mežu.
Mazajiem radījumiem ir jāizvairās no nepatikšanām...
un jācenšas ātri nozust.
Šīs nāvīgās paslēpes ir veicinājušas evolucionāru bruņošanās sacensību.
Aizvien viltīgāka maskēšanās...
lai pārspētu aizvien nāvīgāku apdraudējumu.
Te ir mednieki, kuru redze ir tik asa...
ka tie spēj pamanīt pat tos, kuri nomaskējušies vislabāk.
Panterhameleons.
Ar redzi, kas ir piecreiz asāka nekā mums...
un spēju redzēt gandrīz 360 grādu leņķī...
neko daudz garām tas nepalaiž.
Tas, kas izskatās pēc nokaltušas lapas,
patiesībā ir dievlūdzējs.
Hameleona redze labi uztver kustību.
Ja dievlūdzējs nekustētos, tas varētu palikt dzīvs.
Taču arī tam ir jāēd.
Hameleons nomērķē...
un izšauj savu nāvējošo ieroci.
No 0 līdz 100 kilometriem stundā sekundes divdesmitajā daļā.
Maz kukaiņu ir drošībā no šīs zaglīgās panteras.
Un maz ķirzaku ir drošībā no bruņucepures vangas...
...it sevišķi, kad viņa medī diviem.
Tenreks ir mazliet par adatainu viņas putnēnam.
Bet lapastes gekons būtu tieši laikā.
Ja vien viņa spēs to noķert.
Šī izveicīgā ķirzaciņa ir viena no šejienes izcilākajām izbēgšanas meistarēm.
Izvēlēdamās vispiemērotāko zaru, kas atbilst tās krāsai...
un ādas tekstūrai...
tā ir ietinusies neredzamības apmetnī.
Madagaskaras meži slēpj
dažus apbrīnojami noslēpumainus planētas dzīvniekus.
Bet, tā kā tos ir grūti atrast...
tiem ir grūti atrast arī citam citu.
Ne lielāks par papīra saspraudi,
šis ir viens no mazākajiem hameleoniem pasaulē.
Brukēziju tēviņš.
Viņa uzdevums - atrast partneri.
Tā kā apkārt draud briesmas,
viņš nekur nesteidzas...
un ik pēc soļa sastingst, lai viņa kustēšanos nepamanītu.
Šos hameleonus ir tik grūti pamanīt, ka mātītes atrašanai vajag superspēju.
Viņš redz to, ko citi nespēj ieraudzīt, -
mātītes mirdzošo spīdumu.
Viņas ķermenis atstaro ultravioleto gaismu.
Tas domāts tikai viņam.
Jau atrast mātīti ir grūti,
bet viņu panākt...
būs vēl sarežģītāk.
Tenreks nespēj iespaidīgi maskēties,
tāpēc tas slēpjas zem zemes.
Šī aliņa ir droša vieta, kur paslēpties, kamēr nav sācies lietus.
Un, ja to mazliet iekārtotu,
tā derētu arī ģimenei.
Madagaskaras tūkstoškāji par slēpšanos pat nedomā.
Tajos ir tik daudz indes, ka vairums plēsoņu tos neaiztiek.
Tie var brīvi klīst pa lietus mežu.
Lielākoties.
Tūkstoškāja toksīns tik lielam lemuram nekaitēs.
Bet tas ir ideāls līdzeklis pret kukaiņiem
un ļauj atbrīvoties no kažokā dzīvojošajiem parazītiem.
Lemuri ir atklājuši arī diezgan savādu blakusefektu.
Ātrs kodiens...
un toksīna tiek izlaists vairāk.
Un mazās devās...
tas, šķiet, ir psihoaktīvs.
Atlaistie tūkstoškāji nav pārāk savainoti.
Bet apreibušie lemuri
no kokiem lejā tik drīz nekāps.
Tumsas aizsegā
tenreks nāk medīt tārpus.
Tas apēd ap 50 tārpiem ik nakti.
Tenreka redze ir tik slikta, ka tārpu atrašanai tas izmanto jutīgo degunu.
Bet Madagaskaras koku žņaudzējčūskai ožas mehānisms ir vēl sarežģītāks.
Tā upurus atrod, ostot gaisu ar šķeltu mēli.
Pietuvojusies tā sāk meklēt, vadoties pēc izstarotā siltuma.
Termosensitīvas bedrītes ap čūskas muti uztver siltasiņu radījumus.
Pat nāvīgākajiem plēsoņām gadās tukšas naktis.
Varbūt augstāk uzsmaidīs veiksme.
Bet tenreku mātītei sokas arvien labāk.
Tēviņš.
Jau divu mēnešu vecumā tenreki ir gatavi pāroties.
Šai peļlemuru mātītei mazuļi jau ir.
Šis ir viens no mazākajiem primātiem pasaulē,
un mazuļi tiek turēti drošībā sīkākajos koku dobumos.
Tie ir pilnīgi atkarīgi no mātes.
Tāpēc viņai vajag pēc iespējas vairāk enerģijas.
Un viņa zina, kā to iegūt.
Jākāpj diezgan augstu, taču peļlemurs spēj aizlēkt astoņreiz tālāk par paša garumu.
Un ar milzīgajām acīm
tas spēj atrast ceļu tumsā.
Taču iespaidīgākā nakts redze
ir radījumam, kas citus vajā pa meža zemsedzi.
Zirneklim Deinopis ravida acis ir 2000 reižu jutīgākas nekā mums.
Tā acis ir lielākas nekā jebkuram citam zirneklim.
Tas noauž nelielu tīkliņu.
Tad gaida.
Nu tiek aktivizēta šī zirnekļa superspēja.
Katru nakti
tā acīm izveidojas īpašs pārklājums, kas ļauj tam redzēt tumsā.
Uz priekšu vērstās acis labi noder medījot, taču tā perifērā redze ir slikta.
Naktī lapastes gekons beidz slēpties un sāk medīt vaboles...
un zirnekļus.
Augstu kokā peļlemurs meklēto ir atradis.
Sārtās cikādes.
Lai piemānītu plēsējus, šie neparastie radījumi atdarina ziedlapas.
Taču peļlemurs negrib ēst tās.
Tā kā cikādes pārtiek no koka sulas, tās izdala sīkas cukura lāsītes.
Kalorijām bagāta uzkoda aizņemtai mammai.
Tomēr ne viss šonakt te ir tik saldi.
Kāds lielāks, baisāks naksnīgais izsekotājs.
Slaidpirkstainis.
Šis savādais lemurs ir evolūcijas Frankenšteina briesmonis.
Ausis kā sikspārnim.
Zobi kā žurkai.
Un raganas pirksts.
Tas klaudzina un ieklausās, vai neatskanēs koka dobuma zemā skaņa.
Tas nemedī peļlemurus.
Tas meklē kaut ko vēl mazāku.
Kūniņas.
Tā līkais pirksts ir arī ideāls izvilkšanas rīks.
Šajā lietus mežā ir vērts atrast savu nišu...
lai vai cik dīvaina tā būtu.
Jaunā diena atklāj...
tukšu ligzdu.
Taču vanga ir ieguldījusi pārāk daudz, lai atmestu cerību.
Netālu no ligzdas ir viņas putnēns, joprojām dzīvs.
Apdraudēti putnēni aizlido no ligzdas, kaut arī vēl nav pilnīgi apspalvojušies.
Māte to baros vēl dažas dienas, līdz tas būs pavisam patstāvīgs.
Beidzot...
lietus periods ir sācies.
Ūdens lietus mežu pārveido.
Tas atnes jaunu dzīvību.
Un jaunu barību.
Kad lapas kļūst spilgti zaļas, ir vajadzīgs jauns maskēšanās stils.
Bet dažas lietas lietus mežā nemainās nekad.
Tiem, kas līdz šim ir izdzīvojuši, nu būs jāpieredz vēl lielākas grūtības.
Kad lietus atgriežas, it visur uzliesmo cīņas par iespēju vairoties.
Tinējsmecernieku tēviņi par mātītes uzmanību cīnās,
savus ārkārtīgi garos kaklus izmantojot bruņinieku turnīrā.
Šajās zirņa lieluma cīņās reti kāds tiek ievainots.
Bet viss notiek brutālāk, kad saduras panterhameleoni.
To krāsas kļūst spilgtas.
Šī nav maskēšanās.
Šī ir kara krāsa.
Un viņu teritoriālās cīņas ir izšķiroši svarīgas, lai iegūtu partneri.
Uzvarētājs šo koku pasludina par savu.
Zaudētājam jāmeklē citur.
Uzvara cīņā ir tikai sākums.
Tikt pie partneres var būt vēl grūtāk.
Mazajam brukēziju tēviņam veicas diezgan labi.
Tik tuvu...
tomēr tik tālu.
Vanga.
Viņam jākustas uzmanīgāk nekā jebkad.
Te nekā nav!
Tikai slepus tiekas divi slapstīgi hameleoni.
Partneri atrasti. Ir laiks radīt nākamo paaudzi.
Tinējsmecernieka mātīte pieliek lielas pūles, lai olām būtu vislabākās izredzes.
Tēviņš stāv sardzē.
Tikmēr viņa lapas ielocē iedēj vienu olu.
Tad viņa liek lietā savu kaklu.
Demonstrējot neticamu spēku,
šī supermamma saritina nomaskētu šūpuli, kas ir 10 reižu lielāks par pašu.
Un noslēpj to...
visu acu priekšā.
Mazā tenreku mātīte ir bijusi vēl aizņemtāka.
Tikai četrus mēnešus pēc tam, kad viņa pati pameta mammu, viņas ala ir pilna.
Trīs mazuļu metiens.
Kaut arī tenreki neizskatās sevišķi mīlīgi,
pirmajās divās nedēļās
šiem mazajiem adataiņiem patīk cieši saglausties, lai uzturētu siltumu.
Un tiem jāturas kopā arī tad, kad tie sāk izpētīt mežu.
Nu mammai ir pieredze, kā pasargāt ģimeni bīstamajā pasaulē.
Bet vienmēr ir kāds,
kas aizklīst par tālu.
Mazais instinktīvi zina, ka jāslēpjas.
Bet mammai mazais kaut kā jādabū atpakaļ, nepiesaistot fosas uzmanību.
Uz muguras saberzējot īpašas adatas,
viņa raida slepenu atgriešanās signālu.
Šī augstas frekvences skaņa izskan cauri pamežam,
lai pazudušais varētu atgriezties...
drošībā.
Izrādās, ka sīkajam tenrekam tomēr ir sava superspēja.
Madagaskaras mazie dzīvnieciņi ir attīstījušies dīvainos veidos.
Lai izdzīvotu...
šajā dīvainajā pasaulē.
Tomēr ir kādas briesmas, pret kurām tie ir bezspēcīgi.
Mežu izciršana reiz tik plašo Madagaskaras lietus mežu ir pārvērtusi
par arvien vairāk sarūkošu un sadrumstalotu pasauli.
80 procentu jau vairs nav.
Bet mazpamazām...
mēs iznīcināšanas vilni varam apturēt...
un sākt šo zudušo pasauli atjaunot.
Tulkojusi Inguna Puķīte