Žemė yra tokia įspūdinga planeta,
kad kartais nepastebime smulkmenų.
Bet tereikia geriau įsižiūrėti,
ir prieš mūsų akis atsivers nepažintas pasaulis.
Pasaulis, kuriame mažyčiams didvyriams
ir mažoms pabaisoms
reikia ypatingų galių,
norint išgyventi tarp gausybės gresiančių pavojų.
150 milijonų metų...
TEKSTĄ SKAITO POLAS RADAS
...Madagaskaro salos laukinė gamta evoliucionavo savo tėkme.
Neįprastai ir įdomiai evoliucionavo
ir šioje laukinėje žemėje atsidūrę gyvūnai.
Šie neįkainojami atogrąžų miškai tapo namais įstabiems padarams,
kurių nerasime jokiame kitame Žemės kampelyje.
Mažiausieji...
kelia didžiausią nuostabą.
Mažutis tenrekas.
Iki šiol jis visur sekiojo savo mamą.
Bet sulaukęs keturių savaičių...
ir tapęs keturių centimetrų dydžio...
jis ima gyventi savarankiškai.
Šiame paslaptingame miške
gyvūnai turi slaptų ginklų,
ypatingų gebėjimų
ir gudrių apsaugų.
Kad čia išgyventų,
mažam tenrekui reikia ypatingos galios.
ATOGRĄŽŲ MIŠKAS
Dabar sunkus metas pradėti savarankišką gyvenimą.
Šiais metais lietus vėluoja.
Miške - sausa.
Trūksta maisto.
Kuo dažniau gyvūnams tenka leistis ieškoti maisto...
tuo labiau jie rizikuoja pakliūti į nagus plėšrūnui.
Trys medžių smaugliai tyko grobio.
Mišku sėlina mėsėdė fosa.
Padarėliams reikia stengtis nepatekti į nagus plėšrūnams...
ir sumaniai pasislėpti.
Mirtinos gaudynės paskatino gyvūnų ginklavimosi varžybas.
Ir apgaulingų maskuočių atsiradimą...
siekiant išvengti mirtino pavojaus.
Kai kurių čia gyvenančių medžiotojų regėjimas yra toks aštrus...
kad jie pastebi net geriausiai užsimaskavusius padarus.
Panterinis chameleonas.
Jis mato penkis kartus geriau už žmogų...
ir praktiškai viską aplink...
kad pro jo akis nepraslysta niekas.
Ne, tai - ne sudžiūvęs lapas...
o lapinis maldininkas.
Chameleono akys pagauna bet kokį judesį.
Jei maldininkas nesujudės, gal ir liks gyvas.
Bet jis irgi nori valgyti.
Chameleonas užfiksuoja taikinį...
ir paleidžia į darbą savo mirtiną ginklą.
Per vieną dvidešimtąją sekundės pasiekdamas 100 km per val. greitį.
Retai kuriam vabzdžiui pavyksta išsisukti nuo šios klastingos panteros.
Kaip ir retam driežui - nuo šalminės vangos...
ypač dabar, kai ji medžioja už du.
Tenrekas jos jaunikliui - pernelyg dygus.
Na, o lapauodegis gekonas - tikras skanėstas.
Jei tik pavyks jį pagauti.
Šis sumanus driežiukas - tikras maskuotės asas.
Pasirinkęs tinkamą šaką, kuri atitinka jo odos spalvą...
ir struktūrą...
jis tarsi apsigaubia nematoma skraiste.
Madagaskaro miškuose slepiasi
vieni paslaptingiausių padarų mūsų planetoje.
Kai esi toks nematomas...
sunku susirasti porą.
Ne didesnis už popieriaus segtuką,
šis padarėlis yra vienas mažiausių chameleonų Žemėje.
Lapauodegio chameleono patinėlis.
Išsiruošęs ieškoti draugės.
Suprasdamas, kiek pavojų tyko aplink,
jis veikia atsargiai...
kartkartėmis sustingdamas, kad tik niekas nepastebėtų.
Norėdamas susirasti patelę, chameleonas naudojasi ypatinga galia.
Jis mato tai, ko nemato kiti.
Spindintį patelės švytėjimą.
Jos kūnelis atmuša ultravioletinę šviesą...
tik jo akims.
Susirasti patelę - jau sunku.
O priartėti prie jos...
bus dar sunkiau.
Kadangi tenrekas neturi jokios įspūdingos maskuotės,
jam tenka slėptis po žeme.
Šiame mažame urvelyje bus saugu, kol nepasipils lietūs.
O šiek tiek paremontavus...
bus galima pagalvoti ir apie šeimą.
Madagaskariniai šimtakojai nė negalvoja slėptis.
Jie yra tokie nuodingi, kad dauguma plėšrūnų nė nežiūri į jų pusę.
Tad jie netrukdomai bastosi po mišką.
Beveik netrukdomai.
Šimtakojo nuodai tokio dydžio lemūrui - nė kiek nekenksmingi.
Bet jie yra puiki priemonė nuo vabzdžių,
padedanti atsikratyti lemūro kailyje apsigyvenusių parazitų.
Be to, lemūrai atrado keistoką pašalinį poveikį.
Trukteli šimtakojį tarp dantų...
ir jis išskiria daugiau nuodų.
Mažos nuodų dozės...
turi psichotropinį poveikį.
Šimtakojai lieka, galima sakyti, gyvi ir sveiki.
Na, o apsvaigę lemūrai...
dar negreit nusileis ant žemės.
Prisidengęs tamsos skraiste...
tenrekas iškeliauja medžioti sliekų.
Per naktį jis sudoroja apie 50 sliekų.
Tenrekas mato prastai, tad pasikliauja savo jautria nosimi.
Bet medžių smauglio uoslė - kur kas geresnė.
Jis suranda auką, savo dvišakiu liežuviu uosdamas orą.
Priartėjęs prie aukos, jis persijungia į paieškos pagal šilumą režimą.
Prie burnos esančios temperatūrai jautrios duobutės aptinka šiltakraujus gyvūnus.
Netgi patiems mirtiniausiems plėšrūnams kartais nepasiseka.
Gal palypėjus aukščiau, labiau pasiseks.
Tuo tarpu tenreko patelė sėkme nesiskundžia.
Patinėlis.
Jau dviejų mėnesių tenrekai pradeda ieškoti sau poros.
Pelinio lemūro patelė jau susilaukė palikuonių.
Šie mažiausi primatai pasaulyje
puikiai išsitenka mažutėje medžio drevėje.
Jaunikliai yra visiškai priklausomi nuo mamos.
Tad jai tenka gerokai pasistengti.
Ir ji tiksliai žino, ką daryti.
Aukštoka, bet pelinis lemūras pašoka aštuoniskart toliau, nei jo kūno ilgis.
Didžiulės akys...
neleidžia pasiklysti tamsoje.
Bet geriausiai tamsoje mato
padaras, kuris medžioja ant žemės.
Vorų gladiatorių akys yra 2 000 kartų jautresnės už žmogaus.
Joks kitas voras neturi tokių didelių akių.
Šis voras mezga ne tinklą, o krepšį.
O tada laukia.
Dabar svarbiausia - voro intuicija.
Kiekvieną naktį
voro akys pasidengia specialia danga, kuri padeda matyti tamsoje.
Į priekį šis voras mato gerai, bet į šonus - prasčiau.
Naktį šėtoniškasis lapauodegis gekonas leidžiasi medžioti vabalų...
ir vorų.
Ten, aukštai, pelinio lemūro patelė rado tai, ko ieškojo.
Žiedblakių.
Šie įdomūs padarėliai apsimeta žiedlapiais ir taip apgauna plėšrūnus.
Bet ji jų nevalgys.
Kadangi žiedblakės minta medžių sula, jos išskiria mažyčius cukraus lašelius.
Kaloringas užkandis pavargusiai mamai.
Bet šiąnakt ne viskas vyksta taip sklandžiai, kaip norėtųsi.
Didesnis ir baisesnis nakties medžiotojas.
Laibapirštis.
Šis keistas lemūras - it evoliucionavusi Frankenšteino pabaisa.
Ausys kaip šikšnosparnio.
Dantys kaip žiurkės.
Ir raganos pirštas.
Juo barškindamas jis ieško ertmių medyje.
Jis nemedžioja pelinių lemūrų.
O ieško kai ko dar mažesnio.
Vikšrų.
Kuriuos iškrapšto savo lenktu pirštu.
Šiame atogrąžų miške verta maitintis kitaip, nei visi...
kad ir koks keistas tas maistas bebūtų.
Išaušus paaiškėja, kad lizdas...
tuščias.
Bet vanga nepraranda vilties.
Ji randa savo jauniklį netoli lizdo.
Kartais išgąsdinti jaunikliai palieka lizdą nė neapsiplunksnavę.
Mama dar kelias dienas jį maitins, kol jis taps savarankiškas.
Pagaliau...
prasidėjo liūčių sezonas.
Vanduo pakeičia atogrąžų mišką.
Atneša į jį gyvybės.
Ir maisto.
Sužaliavus medžiams, ateina kitokia maskuotės mada.
Tačiau kai kurie dalykai atogrąžų miške niekada nesikeičia.
Tų, kuriems pavyko išgyventi iki šios dienos, laukia dar didesni iššūkiai.
Po lietaus itin suaktyvėja visų dydžių padarų veisimosi instinktas.
Ilgakakliai straubliukai kaunasi dėl patelės dėmesio,
į kovą pasitelkdami savo itin ilgus kaklus.
Šios mažulių kautynės paprastai baigiasi be didesnių nuostolių.
Bet kai susikauna panteriniai chameleonai, kova būna žiauri ir negailestinga.
Jie tampa ryškių spalvų.
Tai - ne maskuotė.
Tai - karo spalvos.
Kaudamiesi dėl teritorijos, jie tikisi užkariauti patelės dėmesį.
Nugalėtojas skelbia, kad medis - jo.
Nugalėtasis turi pasitraukti.
Tačiau laimėti kovą - dar ne viskas.
Užsitikrinti patelės palankumą - štai kas sunkiausia.
Mažasis lapauodegis chameleonas daro pažangą.
Taip arti...
ir taip toli.
Vanga.
Jam reikia žingsniuoti dar atsargiau.
Čia nieko nėra.
Tik du slaptingi chameleonai, susitikę po priedanga.
Susiporavus atėjo laikas pratęsti giminę.
Ilgakaklio straubliuko patelė daro viską, kad jaunikliai išsiristų.
Patinėlis akylai saugo...
kol ji padeda vienintelį kiaušinėlį lapo klostėje.
Tada ima darbuotis savo kakleliu.
Naudodamasi didžiule jėga,
ši supermamytė suvynioja užmaskuotą lopšį, dešimt kartų didesnį už save.
Ir paslepia jį...
matomoje vietoje.
Tenreko patelė irgi turi reikalų.
Tik prieš keturis mėnesius atsiskyrusi nuo mamos, ji jau turi savo šeimą.
Tris jauniklius.
Tenrekai - ne patys švelniausi padarėliai,
bet pirmąsias dvi savaites
šie dygliuoti mažyliai glaudžiasi tarpusavyje, kad būtų šilta.
Aplinką jie tyrinėja irgi kartu.
Mama žino, kaip apsaugoti šeimą šiame pavojų kupiname pasaulyje.
Bet visuomet atsiranda vienas...
kuris nuklysta per toli.
Mažylis instinktyviai supranta, kad reikia slėptis.
Mama turi susigrąžinti vaikutį, bet taip, kad neatkreiptų fosos dėmesio.
Čežendama specialiais ant nugaros augančiais dygliais,
ji siunčia slaptą signalą grįžti pas ją.
Aukšto dažnio signalas sklinda per atžalyną.
Ir parveda pasiklydusį jauniklį...
pas mamą.
Vadinasi, mažylis tenrekas turi savo ypatingą galią.
Madagaskare gyvenantys padarėliai evoliucionavo keisčiausiais būdais.
Kad išgyventų...
šiame keistame pasaulyje.
Tačiau egzistuoja grėsmė, prieš kurią jie - bejėgiai.
Dėl miškų kirtimo kadaise neaprėpiamas Madagaskaro atogrąžų miškas...
virto nuolat mažėjančiu ir nevientisu pasauliu.
Iškirsta jau aštuoniasdešimt proc. miškų.
Bet pamažu...
mes galime viską pakeisti...
ir pradėti prarasto pasaulio atkūrimą.
Išvertė Laima Banionienė