Maapallo on niin upea,
että elämän pienet asiat jäävät helposti huomaamatta.
Mutta kun katsoo lähemmin,
siellä on kokonainen tuntematon maailma.
Maailma, jossa pienet sankarit -
ja pienet hirviöt -
tarvitsevat uskomattomia supervoimia -
voittaakseen vastoin kaikkia odotuksia.
Jo 150 miljoonaa vuotta...
KERTOJA PAUL RUDD
...Madagaskarin saari on ajelehtinut hitaasti omalla kurssillaan.
Ja tähän kadonneeseen maailmaan haaksirikkoutuneet -
ovat kehittyneet oudoilla ja ihanilla tavoilla.
Nämä hurmaavat sademetsät ovat koti epätavallisille olioille,
joita ei löydy muualta maailmasta.
Pienimmät -
ovat kaikista ihanimpia.
Pikkuruinen tanrekki.
Tähän asti sen emo on opastanut sitä.
Mutta vain neliviikkoisena -
ja neljä senttiä korkeana -
sen on aika kulkea omia polkujaan.
Tässä salaperäisessä metsässä -
eläimillä on salaisia aseita,
erityistaitoja -
ja ovelia puolustuskeinoja.
Täällä selvitäkseen -
pienen tanrekin täytyy löytää oma supervoimansa.
On vaikea aika lähteä omilleen.
Sateet ovat myöhässä.
Metsä on kuiva.
Ruokaa on vähän.
Mitä kauemmin eläimet etsivät ruokaa,
sitä suurempi riski niillä on jäädä saaliiksi.
Kolme boaa makaa väijyksissä.
Lihaa syövät fossat väijyvät maassa.
Pikku olioiden täytyy välttää ongelmia -
ja yrittää parhaansa mukaan kadota.
Tämä tappava piiloleikki on jouduttanut kehityksen kilpavarustelua.
Yhä ovelampia naamioita -
yhä tappavampia uhkia vastaan.
Joidenkin metsästäjien näkö on niin tarkka,
että ne huomaavat jopa parhaiten naamioituneet oliot.
Pantterikameleontti.
Viisi kertaa omaamme tarkemmalla näkökyvyllä -
ja lähes 360 asteen tarkkailulla -
siltä ei jää paljoa huomaamatta.
Kuolleelta lehdeltä näyttävä -
onkin rukoilijasirkka Phyllocrania paradoxa.
Kameleontin näkö on sopeutunut havaitsemaan liikkeen.
Jos rukoilijasirkka pysyy liikkumatta, se saattaa jäädä eloon.
Mutta sen pitää syödä myös.
Kameleontti tunnistaa kohteen -
ja vapauttaa tappavan aseensa.
Nollasta sataan sekunnin kahdeskymmenesosassa.
Harvat hyönteiset ovat turvassa salavihkaiselta pantterilta.
Ja harvat liskot ovat turvassa kypärävangalta.
Varsinkin kun se metsästää kahdelle.
Tanrekki on piikikäs sen poikaselle.
Mutta lehtihäntägekko maistuisi.
Jos sen saa kiinni.
Tämä juonikas pikku lisko on yksi parhaista pakenijoista.
Valitsemalla juuri oikean oksan sulautumaan väriin -
ja sen ihon rakenteeseen,
sillä on näkymättömyysviitta.
Madagaskarin metsät kätkevät -
planeetan arvoituksellisimpia eläimiä.
Mutta kun on vaikea löydettävä,
on myös vaikea löytää toisensa.
Paperiliittimen kokoisena -
tämä on yksi maailman pienimmistä kameleonteista.
Maakameleonttiuros.
Tehtävänään löytää puoliso.
Vaaran vaaniessa kaikkialla -
se toimii hitaasti -
pysähtyen askelten välillä liikkuakseen huomaamatta.
Kameleontteja on niin vaikea huomata, että naaras ei löydy ilman supervoimia.
Uros näkee asioita, joita muut eivät näe.
Naaraan säteilevän hohteen.
Naaraan keho heijastaa ultraviolettivaloa -
vain uroksen nähtäväksi.
Naaraan löytäminen on riittävän vaikeaa.
Sen kiinni saaminen -
on vielä suurempi haaste.
Ilman omaa siistiä naamiointia -
tanrekki piiloutuu maan alle.
Sen pieni kolo on turvallinen paikka olla sateiden tuloon asti.
Ja pienellä kalustelulla -
se voi sopia perheelle.
Madagaskarin tuhatjalkainen ei vaivaudu piiloutumaan.
Se on niin täynnä myrkkyä, etteivät useimmat saalistajat koske.
Ne ovat vapaita kulkemaan sademetsässä.
Useimmiten.
Tuhatjalkaisen myrkky ei vahingoita tämän kokoista makia.
Mutta se on oiva hyönteiskarkotin -
makin turkissa elävien loisten häätämiseen.
Makit ovat myös löytäneet varsin oudon sivuvaikutuksen.
Nopea puraisu,
niin lisää myrkkyä erittyy.
Pieninä annoksina -
se näyttää olevan psykoaktiivista.
Tuhatjalkaiset vapautetaan suhteellisen ehjinä.
Mutta korkealla puissa makit -
ovat pöllyssä jonkin aikaa.
Pimeyden suojassa -
tanrekki ilmestyy metsästämään matoja.
Se syö noin 50 joka yö.
Sen näkö on niin heikko, että se etsii matoja herkällä kuonollaan.
Mutta puuboalla on vielä kehittyneempi hajuaisti.
Se löytää uhrinsa maistamalla ilmaa kaksihaaraisella kielellään.
Hyökkäysetäisyydellä se vaihtaa lämpöhakuiseen tilaan.
Lämpöherkät kuopat sen suun ympärillä havaitsevat lämminveriset oliot.
Jopa tappavimmilla saalistajilla on huonoja öitä.
Ehkä se menestyy paremmin korkeammalla.
Mutta tanrekin onni paranee yhä.
Uros.
Vain kaksi kuukautta vanhoina tanrekit ovat valmiita paritteluun.
Tällä hiirimakilla on jo poikasia.
Yhtenä maailman pienimmistä kädellisistä se pitää ne turvassa pienessä puunkolossa.
Ne ovat riippuvaisia emostaan kaikessa.
Se tarvitsee siis kaiken saamansa energian.
Ja se tietää, mistä sitä saa.
Siinä on kiipeämistä, mutta hiirimaki voi hypätä kahdeksankertaisesti pituutensa.
Ja valtavilla silmillä -
se voi kulkea pimeässä.
Mutta vaikuttavin yönäkö -
kuuluu oliolle, joka vaanii metsän pohjalla.
Heittoverkkohämähäkin silmät ovat 2 000 kertaa omiamme herkemmät.
Niillä on hämähäkeistä suurimmat silmät.
Se kutoo pienen saalistusverkon.
Sitten se odottaa.
Nyt sen hämähäkkivaistot tulevat mukaan.
Joka yö -
sen silmiin kerääntyy erityiskerros, jotta se näkee pimeässä.
Eteen katsovilla silmillä voi metsästää, mutta sen ääreisnäkö on heikko.
Yöllä lehtihäntägekko tulee piilosta metsästämään ötököitä -
ja hämähäkkejä.
Korkealla yläpuolella hiirimaki on löytänyt etsimänsä.
Nokkaluteet.
Nämä oudot pikku oliot huijaavat saalistajia matkimalla kukan terälehtiä.
Mutta maki ei halua syödä niitä.
Syödessään puun mahlaa luteet erittävät pieniä sokeritippoja.
Korkeakalorinen välipala kiireiselle emolle.
Kaikki tänään ulkoilevat eivät ole niin suloisia.
Suurempi, pelottavampi yösaalistaja.
Ai-ai.
Tämä outo maki on evoluution Frankensteinin hirviö.
Korvat kuin lepakolla.
Hampaat kuin rotalla.
Ja noidan sormi.
Se naputtelee kuullakseen puukolon onton äänen.
Se ei metsästä hiirimakeja.
Se etsii jotain vielä pienempää.
Toukkia.
Sen käyrä sormi on myös täydellinen poistotyökalu.
Tässä sademetsässä kannattaa löytää paikkansa,
vaikka se olisi kuinka outo.
Palaava päivänvalo paljastaa -
tyhjän pesän.
Vanga on panostanut liikaa luopuakseen toivosta.
Pesän lähellä sen poikanen on yhä elossa.
Uhatut poikaset lentävät joskus pesästä ennen lentokykynsä saavuttamista.
Emo syöttää sitä vielä joitakin päiviä, kunnes se on täysin itsenäinen.
Lopulta -
märkä kausi on saapunut.
Vesi muuttaa sademetsän.
Se tuo uutta elämää.
Ja uutta ruokaa.
Kun lehdet muuttuvat vihreiksi, tarvitaan uutta naamiointimuotia.
Mutta jotkin asiat sademetsässä eivät muutu koskaan.
Näin pitkään selvinneillä on edessään yhä suurempi haaste.
Kun sateet palaavat, taistelu lisääntymisestä alkaa joka kokoluokassa.
Kirahvikärsäkkäät taistelevat naaraiden suosiosta -
käyttämällä erityispitkiä kaulojaan peitsiturnajaisiin.
Näistä pikkutaistoista tulee harvoin vammoja.
Mutta tilanne on raaempi, kun pantterikameleontit taistelevat.
Niistä tulee kirkkaan värisiä.
Tämä ei ole naamiointia.
Tämä on sotamaalaus.
Niiden taistelut alueesta ovat tärkeitä puolison voittamiseen.
Voittaja saa tämän puun omakseen.
Häviäjän täytyy etsiä muualta.
Taistelun voitto on vasta alku.
Puolison saaminen voi olla suurempi kamppailu.
Tämä pieni lehtikameleontti edistyy.
Niin lähellä,
mutta silti niin kaukana.
Vanga.
Sen pitää olla entistä varovaisempi.
Ei mitään nähtävää täällä.
Vain kaksi salaista kameleonttia kohtaa "peitetehtävässä".
Kun puolisot ovat löytyneet, on aika synnyttää seuraava sukupolvi.
Naaraskirahvikärsäkäs näkee paljon vaivaa muniensa selviytymiseksi.
Uros vartioi,
kun naaras munii yhden munan lehden poimuun.
Sitten naaras käyttää kaulaansa.
Uskomattomana voimannäytteenä -
tämä superemo käärii kymmenen kertaa itseään suuremman naamiokehdon.
Ja piilottaa sen -
näkyville.
Pikku tanrekki on ollut kiireisempi.
Vain neljä kuukautta emonsa jättämisen jälkeen sen kolo on täynnä.
Kolmen poikasen pesue.
Tanrekit eivät näytä halattavilta,
mutta ensimmäiset kaksi viikkoa -
nämä piikikkäät pikku oliot halaavat tiukasti pysyäkseen lämpiminä.
Niiden täytyy myös pysyä yhdessä, kun ne alkavat tutkia metsää.
Emo on nyt kokenut pitääkseen perheensä turvassa vaarallisessa maailmassa.
Mutta aina on yksi,
joka eksyy liian kauas.
Pikku poikanen osaa vaistomaisesti piiloutua.
Emon pitää jotenkin saada poikanen takaisin fossan huomaamatta.
Hieromalla yhteen selkänsä erityisiä piikkejä -
se lähettää salaisen paikannussignaalin.
Korkeataajuuksinen ääni kantaa aluskasvillisuuden läpi -
ohjaamaan eksyneen poikasen -
turvaan.
Pikkuruisella tanrekilla onkin oma supervoimansa.
Madagaskarin pienet eläimet ovat kehittyneet oudoilla tavoilla.
Selviytyäkseen -
tässä oudossa maailmassa.
Mutta on yksi uhka, jolle ne eivät pärjää.
Metsien kaataminen on tehnyt Madagaskarin laajasta sademetsästä -
yhä pienemmän ja hajanaisemman maailman.
80 prosenttia on jo tuhottu.
Mutta vähä vähältä -
voimme kääntää tuhon aallon -
ja alkaa rakentaa taas tätä kadotettua maailmaa.
Tekstitys: Jari Vikström