Maakera on nii suurejooneline,
et pisemad asjad jäävad elus kergelt kahe silma vahele.
Aga lähemalt vaadates...
näeb tervet avastamata maailma.
Maailma, kus tillukesed kangelased...
ja väiksed koletised...
vajavad uskumatuid supervõimeid...
et olla võidukad hiiglaslike ohtude kiuste.
150 miljonit aastat...
JUTUSTAB PAUL RUDD
...on Madagaskari saar aeglaselt omal unikaalsel kursil triivinud.
Ja need, kes siia kadunud maailmasse lõksu jäid,
on veidratel ja võrratutel viisidel arenenud.
Nendes hinnalistes vihmametsades elavad erakordsed olendid...
keda ei leidu kuskil mujal maa peal.
Pisimad...
on kõige imepärasemad.
Tilluke tenrek.
Seni on ema teda juhendanud.
Aga vaid nelja nädala vanusena...
ja ainult 4 cm kõrgusena...
on nüüd aeg elus oma tee leida.
Selles salapärases metsas
on loomadel salarelvad...
erilised oskused...
ja salakavalad kaitsed.
Siin elus püsimiseks peab tilluke tenrek oma supervõime avastama.
VIHMAMETS
Iseseisva elu alustamiseks on raske aeg.
Vihm hilineb tänavu.
Mets on kuiv.
Toitu napib.
Ja mida kauem loomad seda otsivad...
seda suurem oht on ohvriks langeda.
Puuboad varitsevad.
Lihasööja fossa luusib metsaalusel.
Väiksed olendid peavad ohte vältima...
ja üritama kõigest väest haihtuda.
See ohtlik peitusemäng on ajendanud evolutsioonilist võidurelvastumist.
Aina kavalamad maskeeringud...
aitavad üha suuremate ohtudega võidelda.
Siin on nii terava nägemisega kütte...
et nad märkavad isegi parima kamuflaažiga olendeid.
Furcifer pardalis.
Inimesest viis korda teravama nägemismeelega...
ja peaaegu 360-kraadise vaateväljaga...
märkab see kameeleon peaaegu kõike.
See, mis kuivanud lehte meenutab...
on hoopis röövritsikaline Phyllocrania paradoxa.
Kameeleoni nägemismeel tajub liikumist.
Paigal püsides võib röövritsikaline eluga pääseda.
Aga ka tema peab sööma.
Kameeleon lukustab sihtmärgi...
ja päästab valla oma surmarelva.
Keel kiirendab nullist sajani 0,05 sekundiga.
Vähesed putukad on vargse kameeleoni eest kaitstud.
Ja vähesed sisalikud on suurnokk-vanga eest kaitstud.
Eriti siis, kui ta jahib kahe eest.
Tenrek on vangapoja jaoks liiga okkaline.
Aga kaunis lamesabageko oleks maitsev pala.
Juhul kui ta kätte saaks.
See nutikas väike sisalik on siin üks osavamaid põgenejaid.
Valides täpselt õige oksa, mis sarnaneb tema värvusega...
ja tema naha tekstuuriga...
omandab geko nähtamatusekeebi.
Madagaskari metsades peituvad osad maakera kõige salapärasematest olenditest.
Aga kui sind on raske leida, siis võib olla ka...
raske teineteist leida.
See kirjaklambrisuurune kameeleon on üks maailma pisimaid.
Isane kääbuskameeleon.
Ta otsib paarilist.
Ümberringi on ohud, seega teeb ta asju tasa ja targu.
Ta tardub sammude vahel, et märkamatult liikuda.
Neid kameeleone on nii raske märgata, et isastel on emase leidmiseks supervõime.
Tema näeb asju, mida teised ei näe.
Emase helendavat sära.
Emase keha peegeldab ultraviolettkiirgust...
ainult isase silmade jaoks.
Emase leidmine on juba niigi raske.
Talle järele jõudmine...
on veelgi suurem väljakutse.
Tenrekil pole lahedat kamuflaaži...
seega varjub ta maa alla.
Tema väike urg on turvaline koht, kus vihma saabumist oodata.
Ja väikse sisustusega...
võib see ka pere jaoks sobida.
Madagaskari tuhatjalad ei vaevugi end peitma.
Neis on nii palju mürki, et enamik kiskjaid neid ei puutu.
Nad võivad vihmametsas vabalt liigelda.
Enamasti.
Nii suurele leemurile tuhatjala mürk liiga ei tee.
Aga tuhatjalg on ideaalne putukatõrje
leemuri kasukas elavatest parasiitidest vabanemiseks.
Leemurid on avastanud ka selle kummalise kõrvalmõju.
Kiire hammustus...
päästab valla veel toksiini.
Ja väikeste annustena...
paistab see psühhotroopselt mõjuvat.
Tuhatjalad lastakse võrdlemisi tervetena vabaks.
Leemurid on aga puude otsas pilves...
ega tule tükk aega maa peale.
Pimeduse katte all...
tuleb tenrek välja, et usse jahtida.
Ta sööb igal ööl umbes 50 ussi ära.
Tenrek näeb nii halvasti, et otsib usse oma tundliku ninaga.
Aga puuboal on veelgi teravam haistmismeel.
Ta leiab ohvreid oma kaheharulise keelega õhku mekkides.
Kui lähedal on sihtmärk, hakkab boa soojust otsima.
Boa suu ümber olevad temperatuuritundlikud lohud tajuvad püsisoojaseid olendeid.
Ka kõige ohtlikumaid kiskjaid ei saada igal ööl edu.
Tal võib kõrgemal rohkem vedada.
Emase tenreki õnn aga aina paraneb.
Isane.
Tenrekid on vaid kahe kuu vanusena juba valmis paarilisega kohtuma.
Sel hiirleemuril on juba pojad.
Ta on üks maailma pisimaid primaate
ja hoiab oma poegi turvaliselt puu sees tillukeses augus.
Pojad sõltuvad kõiges oma emast.
Seega kulub talle igasugune energia ära.
Ja ta teab täpselt, mida vajab.
See on kõrgel, aga hiirleemur suudab oma pikkusest kaheksa korda kaugemale hüpata.
Ja oma suurte silmadega...
näeb ta pimedas teed.
Aga enim muljet avaldav öönägemine on olendil, kes metsaalusel kollitab.
Deinopis madagascariensis'el on inimestest 2000 korda tundlikumad silmad.
Tal on suurimad silmad ämblike seas.
Ta koob omapärase püügivõrgu.
Ja siis ootab.
Nüüd tuleb mängu tema ämblikuvaist.
Igal ööl koguneb tema silmadesse eriline kiht, mille abil näeb ta pimedas.
Ette suunatud silmad on jahtides eeliseks, aga ämbliku perifeerne nägemine on nigel.
Öösiti tuleb kaunis lamesabageko peidust välja, et jahtida putukaid...
ja ämblikke.
Kõrgustes leidis hiirleemur selle, mida ta otsis.
Õielutiklased.
Need imelikud olendid matkivad õielehti, et kiskjaid ära petta.
Aga hiirleemur ei taha süüa neid.
Puumahlast toitudes eritavad lutikad väikseid suhkrupiisku.
Need on kalorirohked suupisted tegusa ema jaoks.
Aga päris kõik öösel liiklejad pole nii magusad.
See on üks suurem ja veidram öine luusija.
Aie.
See veider leemur on evolutsiooni Frankensteini koletis.
Nahkhiire kõrvad.
Roti hambad.
Ja nõia sõrm.
Ta koputab sellega, et puus oleva õõnsuse häält kuulda.
Ta ei jahi hiirleemureid.
Ta otsib midagi veelgi väiksemat.
Vastseid.
Aie kõver sõrm on ka täiuslik vahend vastsete kättesaamiseks.
Selles vihmametsas tasub leida oma nišš...
kuitahes veider see ka poleks.
Naasev päevavalgus paljastab...
tühja pesa.
Aga vanga on juba liiga pühendunud, et lootust kaotada.
Pesast veidi eemal on tema poeg endiselt elus.
Ohtu tajuvad linnupojad lendavad vahel enne täielikult sulestumist pesast ära.
Ema toidab poega veel paar päeva, kuni too täiesti iseseisvaks saab.
Lõpuks ometi.
Vihmaperiood on kohal.
Vesi muudab vihmametsa põhjalikult.
Vihmaga saabub uus elu.
Ja uus toit.
Rohetavate lehtedega on uut kamuflaaži vaja.
Aga mõned asjad ei muutu vihmametsas iial.
Neid, kes on nii kaua elus püsinud, ootab ees veelgi suurem väljakutse.
Vihma naastes algab igal tasandil võitlus paljunemise nimel.
Isased Trachelophorus giraffa'd võitlevad emase soosingu pärast
oma eriti pikkade kaeltega piigivõitlusi pidades.
Need hernesuurused duellid lõpevad harva vigastustega.
Aga asi läheb jõhkramaks siis, kui Furcifer pardalis'ed võitlevad.
Nad muudavad oma värvuse erksaks.
See pole kamuflaaž.
See on sõjamaaling.
Ja nende võitlused territooriumi üle on paarilise saamiseks tähtsad.
Võitja kuulutab selle puu enda omaks.
Kaotaja peab mujalt otsima.
Duelli võitmine on alles algus.
Paarilise leidmine võib veelgi raskem olla.
Väike kääbuskameeleon teeb edusamme.
Nii lähedal...
ent samas nii kaugel.
Vanga.
Ta peab olema ettevaatlikum kui eales varem.
Siin pole midagi.
Ainult kaks varjatud kameeleoni "saladuskatte" all kohtumas.
Pärast paarilise leidmist on aeg järgmist põlvkonda sigitada.
Emane Trachelophorus giraffa näeb vaeva, et oma munadele parim võimalus anda.
Isane valvab...
sellal kui emane muneb üheainsa muna lehevoldi vahele.
Siis kasutab emane oma kaela ära.
Uskumatut jõudu demonstreerides
keerab see superema kokku endast kümme korda suurema maskeeritud hälli.
Ja ta peidab selle...
lageda taeva alla.
Väike tenrek on veelgi tegusam olnud.
Vaid neli kuud pärast oma ema juurest lahkumist on tema enda urg täitunud.
Kolme pojaga pesakond.
Tenrekid ei näe ehk kaisulooma moodi välja...
aga oma esimesel kahel elunädalal
poevad need okkalised olendid üksteise kaissu, et end soojana hoida.
Nad peavad hoidma kokku ka siis, kui hakkavad metsa avastama.
Emal on nüüd kogemusi selleks, et peret nii ohtlikus maailmas kaitsta.
Aga alati on üks...
kes uitab liiga kaugele.
Väike poeg peitub vaistlikult.
Aga ema peab kuidagi oma poja ilma fossat teavitamata tagasi saama.
Oma erilisi seljaokkaid kokku hõõrudes edastab ta pojale salajase signaali.
See kõrgsageduslik heli kõlab läbi metsaaluse...
ja juhatab kadunud poja...
turvaliselt emani.
Tuleb välja, et tillukesel tenrekil siiski on oma supervõime.
Madagaskari väikeloomad on veidratel viisidel arenenud...
et pidada vastu...
selles veidras maailmas.
Aga ühe ohu vastu on nad võimetud.
Lageraiega on muudetud Madagaskari kunagine laiuv vihmamets...
aina kahanevaks killustunud maailmaks.
80% vihmametsast on juba kadunud.
Aga vähehaaval...
saame hävitavat kurssi muuta...
ja hakata seda kadunud maailma taastama.
Tõlkinud Silver Pärnpuu