Planeten Jorden er så storslået,
at man let overser de mindre ting i livet.
Men ser man nøjere efter...
...er der en helt uopdaget verden.
En verden, hvor bittesmå helte...
...og små uhyrer...
...har brug for fantastiske superkræfter...
...for at kunne klare sig, når de har overvældende odds imod sig.
I 150 millioner år...
FORTALT AF PAUL RUDD
...er øen Madagaskar langsomt drevet af sted i sin helt egen retning.
Og de dyr, der er strandet i den glemte verden,
har udviklet sig på mystisk og forunderlig vis.
De vældige regnskove er hjemsted for usædvanlige skabninger...
...der ikke findes nogen andre steder.
De mindste...
...er de mest fantastiske.
Et lillebitte børstesvin.
Indtil nu har hun kunnet regne med sin mors vejledning.
Men blot fire uger gammel...
...og blot fire centimeter lang...
...må hun nu gå egne veje.
I denne gådefulde skov er dyrene udrustet med hemmelige våben...
...særlige evner...
...og snedige forsvarsmekanismer.
For at kunne overleve herude må det lille børstesvin opdage sin egen superkraft.
REGNSKOVEN
Det er et vanskeligt tidspunkt at drage ud alene.
Regnen lader vente på sig i år.
Skoven er tør.
Føden er knap.
Jo mere tid dyrene bruger på at lede efter den...
...desto større er risikoen for, at de bliver fanget.
Madagaskarboaer ligger på lur.
Kødædende fossaer sniger sig rundt på skovbunden.
Smådyr må holde sig ude af farezonen...
...og gøre, hvad de kan, for at forsvinde.
Den livsfarlige gemmeleg er drivkraften i et evolutionært våbenkapløb.
Stadig mere udspekulerede forklædninger...
...som modsvar på stadig mere dødbringende trusler.
Der er rovdyr her med så skarpt syn...
...at de kan få øje på selv de bedst camouflerede dyr.
En panterkamæleon.
Med et syn, der er fem gange skarpere end vores...
...og næsten 360 graders overvågningsevne...
...går han ikke glip af meget.
Det, der ligner et vissent blad...
...er faktisk en spøgelsesknæler.
Kamæleonens blik opfanger bevægelser.
Hvis knæleren sidder stille, overlever han måske.
Men han skal også selv æde.
Kamæleonen låser sig fast...
...og slipper så sit dødbringende våben løs.
Fra 0 til 60 på en tyvendedel af et sekund.
De færreste insekter kan vide sig sikre for den lydløse panter.
Og de færreste firben kan vide sig sikre for hjelmvangaen.
Især ikke, når hun skal jage for to.
Et børstesvin er lige lovlig stikkende for ungen.
Men en bladhalegekko vil glide let ned.
Hvis hun kan fange den.
Det listige lille firben er en sand flugtkonge.
Ved at udvælge sig den helt rette gren, der passer med farven...
...og overfladen på hans hud...
...skaffer han sig en usynlighedskappe.
Madagaskars skove skjuler nogle af klodens mest gådefulde dyr.
Men når man er svær at finde, kan det blive...
...svært at finde hinanden.
Han er på størrelse med en clips
og er en af verdens mindste kamæleoner.
En bladkamæleonhan.
Han er ude for at finde en mage.
Farerne lurer overalt, så han bevæger sig langsomt...
...og stivner mellem hvert skridt for ikke at blive set.
De er så svære at få øje på, at hannerne har en særlig evne til at finde en hun.
Han kan se noget, andre ikke kan.
Hunnens stærke udstråling.
Hendes krop reflekterer ultraviolet lys...
...men kun i hans øjne.
Det er svært nok at finde en hun.
At indhente hende...
...bliver en endnu større udfordring.
Da børstesvinet ikke selv har nogen sej camouflage, gemmer hun sig under jorden.
Hendes lille bo er et sikkert tilflugtssted, indtil regnen kommer.
Og gør man lidt ved indretningen...
...kan det egne sig til en familie.
Tusindben ulejliger sig ikke engang med at gemme sig.
De har så meget gift i sig, at de fleste rovdyr holder sig væk.
De kan bevæge sig frit rundt i regnskoven.
For det meste.
Tusindbenets gift påvirker ikke en lemur af den størrelse.
Men det er et perfekt insektmiddel,
når man vil af med parasitterne i pelsen.
Lemurerne har også opdaget en ret besynderlig bivirkning.
En hurtig bid...
...så frigives der mere gift.
Og i små doser virker den tilsyneladende berusende.
Tusindbenet slipper nogenlunde uskadt fra det.
Men højt oppe i træerne er lemurerne... virkelig høje.
I ly af mørket...
...dukker børstesvinet op for at gå på ormejagt.
Hun æder 50 hver nat.
Hendes syn er så dårligt, at hun finder dem ved hjælp af sin følsomme lugtesans.
Men en boa har en endnu mere forfinet lugtesans.
Den finder byttet ved at smage på luften med sin kløftede tunge.
Når den er kommet inden for rækkevidde, går den over til at være varmesøgende.
Temperaturfølsomme fordybninger ved dens mund kan fornemme varmblodede dyr.
Selv de mest dødbringende rovdyr kan have en dårlig nat.
Måske har den mere held med sig længere oppe.
Men heldet er virkelig med børstesvinet.
En han.
Når børstesvin er bare to måneder gamle, er de klar til at finde en mage.
Denne dværgmuselemur har allerede unger.
Det er en af verdens mindste primater.
Hun passer på ungerne i et lillebitte hul i træet.
De er totalt afhængige af moren,
så hun har brug for al den energi, hun kan få.
Og hun ved lige hvordan.
Det er noget af en klatretur, men hun kan springe otte gange sin egen kropslængde.
Og med sine kæmpestore øjne... kan hun finde vej i mørket.
Men det mest imponerende nattesyn
tilhører et dyr, der huserer på skovbunden.
Edderkoppearten Deinopis ravidus har øjne, der er 2000 gange mere følsomme end vores.
Ingen edderkopper har større øjne.
Hun spinder et net snarere end et spindelvæv.
Og så venter hun.
Nu får hun brug for sin særlige evne.
Hver nat dannes en særlig hinde i hendes øjne, der gør, at hun kan se i mørket.
Fremadrettede øjne er gode, når man skal jage, men hendes synsfelt er begrænset.
Om natten kommer bladhalegekkoen ud af sit skjul for at jage insekter...
...og edderkopper.
Langt over dem har dværgmuselemuren fundet det, hun ledte efter.
Bladlustæger.
De pudsige små krabater imiterer blomsterblade for at narre rovdyr.
Men det er ikke dem, hun vil æde.
Når insekterne mæsker sig i træsaft, frigiver de små dråber sukker.
Det er en god kaloriebombe for en travl mor.
Men ikke alle nattens væsener er helt så søde.
En større og mere bizar nattevandrer.
En aye-aye.
Denne mærkelige lemur er Frankensteins uhyre inden for evolutionen.
Ører som en flagermus.
Tænder som en rotte.
Og en heksefinger.
Hun banker med den for at lytte efter huller i træerne.
Hun er ikke på jagt efter dværgmuselemurer.
Hun er på udkig efter noget endnu mindre.
Larver.
Hendes krogede finger er et perfekt udtrækningsværktøj.
Her i regnskoven kan det godt betale sig at finde en niche...
...uanset hvor løjerlig den er.
Da dagslyset vender tilbage, afslører det...
...en tom rede.
Men vangaen har for meget på spil til at opgive håbet.
Ikke langt fra reden er hendes unge stadig i live.
Føler en unge sig truet, kan den flyve fra reden, selvom den ikke er flyvefærdig.
Moren fodrer den i et par dage mere, indtil den helt kan klare sig selv.
Endelig...
...er regntiden kommet.
Vandet forvandler regnskoven.
Det skaber nyt liv.
Og ny føde.
Da bladene bliver frodige og grønne, er der behov for ny camouflage.
Men nogle ting i regnskoven ændrer sig aldrig.
De dyr, der har overlevet indtil nu, står over for en ny og større udfordring.
Når regnen vender tilbage, bryder kampen for at formere sig ud overalt.
Girafbillehanner kæmper om en huns gunst
ved at bruge deres ekstra lange halse som lanser i en ridderturnering.
Slagsmålene i miniformat fører sjældent til skader.
Men det bliver mere brutalt, når panterkamæleoner tørner sammen.
De gør sig farverige.
Det er ikke camouflage.
Det er krigsmaling.
Og territorialkampene er afgørende, når man skal sikre sig en mage.
Sejrherren lægger beslag på træet.
Taberen må lede andetsteds.
At vinde kampen er kun første skridt.
Det kan være endnu sværere at sikre sig en mage.
Den lille bladkamæleon gør fremskridt.
Så tæt på...
...og dog så langt fra.
Vangaen.
Han må være mere varsom end nogensinde.
Intet at se her.
Bare to diskrete kamæleoner, der mødes i al hemmelighed.
Da der er fundet mager, skal den næste generation avles.
En girafbillehun gør meget for at give sine æg optimale vilkår.
Hannen holder vagt...
...mens hun lægger et enkelt æg i folden på et blad.
Og så gør hun god brug af sin hals.
Det viser, hvor enormt stærk hun er,
da supermoren ruller en camoufleret vugge, der er ti gange større end hende selv.
Og skjuler den...
...hvor alle kan se den.
Det lille børstesvin har haft endnu mere travlt.
Bare fire måneder efter at hun forlod sin egen mor, er hendes bo nu fyldt.
Et kuld på tre unger.
Børstesvin indbyder måske ikke til kæleri...
...men de første to uger af deres liv
putter de små kræ sig ind til hinanden for at holde varmen.
De skal også holde sammen, når de begynder at udforske skoven.
Nu har mor erfaring med at passe på familien i den farlige verden.
Men der er altid én...
...der kommer på afveje.
Den lille unge ved instinktivt, at den skal gemme sig.
Men moren skal få fat på sin unge, uden at fossaen opdager det.
Hun gnider nogle særlige pigge på ryggen mod hinanden
og udsender et hemmeligt kaldesignal.
Den højfrekvente lyd passerer gennem underskoven.
Den kan føre hendes forsvundne unge hjem i sikkerhed.
Det viser sig altså, at det lille børstesvin alligevel har en superkraft.
Madagaskars smådyr har udviklet sig på forunderlig vis...
...for at kunne klare sig...
...i denne forunderlige verden.
Men der er én trussel, de er magtesløse overfor.
Skovrydning har forvandlet Madagaskars førhen enorme regnskov...
...til en stadig mindre og fragmenteret verden.
Firs procent er allerede væk.
Men lidt efter lidt...
...kan vi mindske ødelæggelsen...
...og begynde at genopbygge den glemte verden.
Tekster af: Eskil Hein