Планетата Земя е толкова зрелищна,
че често не успяваме да забележим дребните неща.
Но взрем ли се по-отблизо,
ще видим един напълно непознат свят -
свят на мънички герои
и дребни чудовища,
които се нуждаят от суперсили,
за да оцелеят сред огромните опасности.
В продължение на 150 милиона години...
ТЕКСТА ЧЕТЕ ПОЛ РЪД
...остров Мадагаскар бавно се откъсва от света и поема по своя уникален път.
А онези, които са останали в този изгубен свят,
се развиват по странен и прекрасен начин.
Тези ценни дъждовни гори са дом на необикновени създания,
които не се срещат другаде в света.
Най-малките
са най-големите чудеса.
Ето един малък тенрек.
Досега до нея е била майка й, за да я насочва.
Само на четири седмици е,
едва четири сантиметра висока,
но е време да поеме по пътя си.
В тази загадъчна гора
животните притежават тайни оръжия,
специални умения
и коварни защитни сили.
За да оцелее тук,
малкият тенрек трябва да открие каква суперсила притежава.
ДЪЖДОВНИТЕ ГОРИ
Трудно е да се отделиш точно сега.
Тази година дъждът закъснява.
Гората е суха.
Храната не стига.
Животните прекарват повече време в търсене,
така че рискът да ги хванат се увеличава.
Мадагаскарската дървесна боа чака в засада.
Месоядната фоса дебне на горския път.
Дребосъците трябва да избягват проблемите
и да се постараят да останат невидими.
Смъртоносната игра на криеница дава тласък на еволюционна надпревара за въоръжаване.
Все по-умела дегизировка
за справяне с все повече смъртоносни заплахи.
Някои ловци са с толкова остро зрение,
че откриват и най-добре дегизираните същества.
Леопардовият хамелеон.
Зрението му е пет пъти по-добро от човешкото,
а диапазонът му за наблюдение е почти 360 градуса,
така че не пропуска много.
Това прилича на изсъхнало листо,
но всъщност е призрачна богомолка.
Зрението на хамелеона е пригодено да улавя движения.
Ако богомолката стои неподвижно, може да остане жива.
Но и тя трябва да яде.
Хамелеонът прихваща целта.
После пуска смъртоносното си оръжие.
Развива 100 км/ч за една двадесета от секундата.
Малко насекоми успяват да избягат от дебнещия хамелеон.
И малко гущери могат да избягат от шлемоносата ванга.
Особено ако търси храна за двама.
Тенрекът е малко бодлив за птичето.
Но листоопашатият гекон става за ядене.
Ако успее да го хване.
Хитрият дребен гущер няма равен, когато става въпрос за измъкване.
Намира точния клон, който се съчетава с цвета му
и с вида на кожата му.
Все едно с вълшебно наметало става невидим.
Мадагаскарските гори крият
някои от най-загадъчните същества на планетата.
Но когато си труден за откриване,
става трудно да намериш и себеподобни.
С размер не по-голям от кламер,
това е един от най-малките хамелеони в света.
Мъжки листовиден хамелеон.
Мисията му е да намери партньорка.
Опасността дебне отвсякъде,
затова го кара бавно.
Застива след всяка стъпка, за да не го забележат.
Тези хамелеони се забелязват трудно и са нужни суперсили, за да намери женска.
Но той вижда неща, невидими за другите -
сиянието на женска.
Тялото й отразява ултравиолетовата светлина,
видима само за неговите очи.
Много е трудно да намери женска.
Но да я доближи,
ще е още по-трудно.
Понеже няма собствен моден камуфлаж,
тенрекът се крие под земята.
Малката му дупка е безопасно укритие, в което ще изчака дъждовете.
А с малко обзавеждане
може да е подходяща и за семейство.
Мадагаскарските стоножки не си правят труда да се крият.
Носят толкова отрова, че повечето хищници не ги закачат.
Свободни са да скитат из гората.
През повечето време.
Отровата на стоножката няма да навреди на големия лемур.
Но тя е перфектният инсектицид,
който прогонва паразитите от козината му.
Лемурите са открили и един странен страничен ефект.
Отхапват по малко
и се освобождава още отрова.
А в малки дози
тя явно има психотропно действие.
Стоножките се отървават почти невредими.
Но опиянените лемури в клоните няма да слязат на земята скоро.
Под прикритието на нощта
тенрекът излиза да търси червеи.
Изяжда около 50 на нощ.
Зрението му е толкова слабо, че ги търси с чувствителния си нос.
Но дървесната боа има още по-фино обоняние.
Намира жертвите си, като улавя миризмата с раздвоения си език.
Щом ги усети, преминава в режим на топлинно локализиране.
Сензорите в ямките до устата й откриват същества с по-топла кръв.
И на най-смъртоносните хищници понякога не им върви.
Може да успее, ако се качи нависоко.
Но женският тенрек ще извади късмет.
Мъжки.
Едва на два месеца, тенреците вече могат да търсят партньор.
Този миши лемур вече има малки.
Като най-дребния примат в света,
ги държи в безопасност в най-мъничките хралупи на дърветата.
Те разчитат на майка си за всичко.
Затова й е нужна много енергия.
Тя знае точно как да си я набави.
Доста е нависоко, но отскокът й е с дължина осем пъти по-голяма от нейната.
А с огромните си очи
лесно се ориентира в тъмното.
Но най-невероятното нощно виждане
притежава същество, ловното поле на което е земята.
Очите на паяците гладиатори са 2000 пъти по-чувствителни от нашите.
Това е паякът с най-големи очи.
Той изтъкава мрежи вместо паяжини.
После чака.
Идва ред да използва сетивата си.
През нощта
специална обвивка покрива очите му, за да вижда в тъмното.
С разположени отпред очи, е добър ловец, но периферното му зрение е слабо.
Сатанинският листоопашат гекон излиза през нощта, за да търси буболечки.
А и паяци.
А високо горе женският миши лемур е намерил каквото търси.
Цветни бръмбари.
Тези странни създания имитират венчелистчета, за да заблудят хищниците.
Но тя не иска да ги изяде.
Докато смучат сока на дървото, бръмбарите изпускат капчици захарен сироп.
Висококалорична закуска за заетата майка.
Но не всичко през нощта е толкова сладко.
Този нощен ловец е по-голям и по-странен.
Ай-ай.
Този странен лемур напомня за чудовището на Франкенщайн.
С уши на прилеп,
със зъби на плъх
и с магически пръст.
Почуква с него, за да открие кухия звук на хралупите.
Не търси миши лемури.
Интересува се от нещо още по-малко.
Ларви.
Извитият му пръст действа и като идеален инструмент за извличане.
В дъждовните гори е добре да намериш своята ниша.
Дори ако е много странна.
В светлината на деня се оказва,
че гнездото е празно.
Но вангата е вложила много труд и не се отказва.
Недалеч от гнездото малкото все още е живо.
Уплашените птичета понякога напускат гнездото, преди да са напълно оперени.
Майката ще го храни още няколко дни, докато стане напълно независимо.
Най-накрая...
Влажният сезон настъпва.
Водата преобразява дъждовните гори.
Носи нов живот.
А и нова храна.
Избуяват зелени листа и е нужна нова мода в камуфлажа.
Но някои неща в гората си остават същите.
Още по-голяма опасност дебне тези, които са успели да оцелеят досега.
С дъждовете избухва борба за размножаване сред животни от всевъзможни размери.
Мъжките хоботници-жирафи се бият заради дамата,
като използват дългите си вратове, сякаш са копиеносци.
Тези битки между мъниците рядко дават жертви.
Но нещата загрубяват, когато се сблъскат леопардовите хамелеони.
Цветовете им стават ярки.
Това не е камуфлаж.
Това са бойни окраски.
Битките им за територия са решаващи за намирането на партньор.
Победителят получава права над дървото.
Победеният ще търси другаде.
Победата е едва началото.
Да намериш партньор, може да е още по-трудно.
Малкият листовиден хамелеон има напредък.
Съвсем близо е,
но има още работа.
Вангата е тук.
Трябва да стъпва на пръсти.
Няма нищо за гледане.
Просто два потайни хамелеона се срещат под прикритие.
След намирането на партньор е време за снасянето на потомството.
Женската хоботница-жираф се труди усърдно, за да даде най-доброто на яйцата си.
Мъжкият стои на пост,
докато тя снася единственото си яйце в прегънато листо.
Време е да използва шията си.
Като демонстрира невероятни сили,
супермайката го увива в камуфлажна пелена, десет пъти по-голяма от размера й.
И го скрива
на видно място.
Женският тенрек също има работа.
Преди четири месеца е била при майка си, а сега собствената й дупка е пълна.
Котило от три малки.
Тенреците не изглеждат много гальовни,
но през първите си две седмици
обичат да се гушкат, за да се топлят.
Трябва да останат заедно и докато изследват гората.
Мама вече е набрала опит в опазването на семейството в този опасен свят.
Но винаги има някой,
който се отдалечава доста.
Малкото инстинктивно се крие.
Но майката трябва някак да го привика, без фосата да усети.
Като потраква със специалните бодли на гърба си,
тя изпраща таен сигнал за завръщане у дома.
Този високочестотен звук се носи сред растителността.
Насочва изгубеното малко
към безопасно място.
Оказва се, че и малкият тенрек има някакви суперсили.
Дребните животни от Мадагаскар са еволюирали по чудати начини,
за да оцелеят
в този странен свят.
Но има една заплаха, пред която са безсилни.
Обезлесяването е превърнало обширните дъждовни гори на Мадагаскар
в постоянно смаляващ се свят, раздробен на части.
Вече 80% са унищожени.
Но малко по малко
можем да преобърнем стремежа за унищожаване
и да започнем да изграждаме наново този изгубен свят.
Превод Йорданка Неделчева