כדור הארץ כה מרהיב,
שקל לפספס את הדברים הקטנים יותר בחיים.
אבל אם תסתכלו מקרוב יותר...
ותגלו עולם שלם ונסתר.
עולם בו גיבורים זעירים...
ומפלצות קטנות...
זקוקים לכוחות על מדהימים...
שיעזרו להם לנצח כנגד כל הסיכויים.
אין כמו בבית.
ועבור אוגר שחור בטן, זה כאן,
בלב אזור הכפר האירופאי.
העניין הוא...
אזור הכפר משתנה.
- קריינות: פול ראד -
בשעה שהמכונות נכנסות לשטח...
החיות יוצאות ממנו.
רובן כה קטנות שאיש לא שם לב לכך.
ברי המזל מגיעים לכאן.
לגינות שלנו.
מקום מוכר.
אבל בקנה מידה קטן יותר,
זה עולם של פלאים...
שבו יצורים קטנים שולטים.
מבחינת הדיירים הזעירים האלה, בגינה יש הכול.
מיטות נוחות.
סוויטות פרטיות.
אפילו בריכה.
זה אולי נראה כמו גן עדן,
אבל סכנות אורבות בכל פינה.
גרוע מכל, השטח הזה נשלט על ידי ענקים.
אז מה דרוש כדי להפוך את המקום הזה לבית?
"גינה"
האביב הגיע.
ויחד אתו, אספקה טרייה של מזון.
אבל איפה שיש אוכל, צפויות להיות גם צרות.
חתולי בית הורגים יותר יונקים קטנים מכל טורף אחר.
למרבה המזל, הסנאים זריזים בגוף ובמחשבה.
ואיפה שיש רצון... וכמה אגוזים... יש דרך.
אבל החבל הדק מהווה אתגר גדול יותר.
היא תחזור.
הסנאים עקשנים.
היכולת לעוף הופכת כמובן את שולחן הציפורים לקל יותר לגישה.
אדומי-החזה מקימים את משפחותיהם בתחילת האביב.
אז האבא אוסף כמה שיותר מזון עבור המשפחה המתרחבת שלו.
בזמן שהאימא מטפלת בגוזלים, האבא עסוק מאוד
ומאכיל את הגוזלים כל חמש דקות.
לחמוק מציפורים אחרות זה החלק הקשה ביותר.
אדומי-החזה הן הציפורים הכי אגרסיביות בגינה.
וזאת אחת הציפורים הקטלניות ביותר.
כשהוא עף במהירות של 50 קמ"ש,
הנץ המצוי מתמחה בציפורים קטנות.
המשמעות של ניסיון ציד שנכשל יכולה להיות גם ארוחה חינם.
עבור הנמלים השחורות, חיפוש מזון מחייב מסע ארוך.
הן חייבות לנווט בתוך ג'ונגלים עבותים...
ולחצות מדבריות עצומים.
בבית, יש מושבה של 5,000.
והדרך שבה הן מאכילות אותן היא כמעט פלאית.
הן הופכות למגדלות של כנימות.
אבל הן לא אוכלות אותן.
הן מדגדגות אותן...
כדי לגרום להן לשחרר טיפות טל דבש...
נוזל מתוק שכנימות מפרישות כשהן ניזונות מלשד.
אבל בתוך העדר... מסתתר זאב.
פרות משה רבנו טורפות כנימות.
הנמלים משיבות מלחמה עם לסתות חזקות.
ורסס של חומצה פורמית.
אבל ישנם מחסלי כנימות שאפילו צבא של נמלים לא יצליח לנצח.
הן תאלצנה לחפש מזון במקום אחר.
בטבע, האוגרים טריטוריאליים מאוד.
אבל הפיתוי שבחצר האחורית השופעת מקרב ביניהם.
זכר.
היא לא מעוניינת בחברה.
הם אולי נראים בלתי מזיקים, אבל האוגרים הם לוחמים אכזריים.
הוא גדול יותר וחזק יותר...
אבל נראה שכוונותיו רומנטיות יותר.
ההרגשה אינה הדדית.
אולי בהזדמנות אחרת.
ככל שהקיץ מתקדם, המוקד עובר מאכילה להזדווגות.
נקבה של עכביש זברה מקפץ.
ייתכן שהיא רק בגודל של גרגר אורז...
אבל היא זללנית.
הזכר הזה חייב להיזהר. היא יכולה להרוג אותו בקלות.
הוא חייב להוכיח שהוא ראוי להיות בן זוגה.
באמצעות ריקוד.
ריקוד השאפל.
ריקוד הגל.
ריקוד התנועה הצדה.
הריקודים חייבים להיות מושלמים.
הוא לא הרקדן הכי טוב שיש.
אבל לפחות הוא "נשאר בחיים".
אמצע הקיץ, והעניינים מתחממים.
האוגר הזכר חזר.
ההתמדה שלו משתלמת.
הנקבה התמקמה לה,
היא מבצעת שיפוצים כדי להפוך את המחילה שלה לבית.
בעונה הזאת של השנה, הגינה מלאה בעקרות בית קטנות.
הדבורים הבנאיות צריכות למצוא מקומות בטוחים לגדל בהם את צאצאיהן.
עבור אימא יחידנית,
קונכיית חילזון מוכנה נוחה יותר מאשר לבנות מאפס.
אחרי בדיקה יסודית...
היא מטילה ביצה אחת בתוך הקונכייה.
יש רק בעיה אחת.
זרזירים אוהבים חלזונות.
זה עלול להיות מקרה מצער של טעות בזיהוי.
זה היה רגע מסוכן.
אם היא רוצה שהתינוק שלה ישרוד בגינה,
היא תצטרך לשפר את האבטחה בבית.
הביצה תבקע רק עוד שנה.
והיא לא תחיה מספיק זמן כדי להגן עליה.
אז היא מחפשת חומרי בנייה.
באופן מדהים, הוא סוחבת מקלות גדולים ממנה פי 20
כדי להסתיר את חדר הילדים שלה.
חתיכה אחרי חתיכה, הקונכייה משנה צורה...
והופכת למבצר.
למרות שהיא לא תהיה שם כדי להגן על התינוק שלה,
היא נתנה לו את ההתחלה הכי טובה שאפשר.
בשעה שבני האדם מתכוננים לשינה,
הגינה מתעוררת לחיים עם קבוצה חדשה של יצורים.
ישנם כאלה שיוצאים למסעות מסוכנים רק כדי להגיע לשם.
קרפד מיילד במשימה מסוכנת.
בת הזוג שלו הפקידה בידיו את הביצים היקרות שלהם.
היא כרכה אותן סביב רגליו כדי שלא ייפלו.
הן מוכנות לבקוע, אז הוא צריך להביא אותן למים, ומהר.
והוא יסכן את חייו כדי לעשות את זה.
הוא מסוגל להתביית על הניחוח הקל ביותר של הבריכה בגינה.
אבל הוא לא הגיע לשם עדייין.
קיפודים יטרפו קרפדות.
אבל הקיפוד הזה משתוקק למשהו אחר.
פלא של הלילה.
חשופית מנומרת.
בערבים חמים ולחים,
הן מגיחות החוצה לאחד המופעים המיוחדים ביותר של הטבע.
היא עוקבת אחר הנתיב של חשופית אחרת ומטפסת.
וכשהשתיים נפגשות...
הן רוקדות.
אז, הן משחררות את אחיזתן בענף
וגולשות למטה על גדיל של ריר.
כשהן רחוקות מסכנה...
הן מתחילות להזדווג.
בכל רחבי הגינה, חיים חדשים מתחילים.
הקרפד המיילד מצא סוף סוף את הבריכה.
אותה בריכה שבה הוא נולד.
כשבריכות טבעיות כה נדירות כיום,
בריכות בגינות הן חבל הצלה עבור חיות זעירות.
פרק חדש מתחיל גם עבור האוגרת.
המעבר לחיים בגינה בהחלט השתלם.
היא אימא לשבעה גורים קטנים.
העיניים שלהם יישארו סגורות בשבועיים הראשונים.
במהלך התקופה הזאת, הגורים מכפילים את גודלם.
כדי לעמוד בקצב, האימא חייבת לאכול והרבה.
הנקה של גורים כה רבים גובה מחיר.
למרבה המזל, המאמצים של הגנן מניבים פרי.
אבל בכל פעם שהיא יוצאת החוצה, היא מסכנת את חייה.
מוטב לצאת לכמה שפחות גיחות.
ולעשות את מה שאוגרים מצטיינים בו.
יש מקום לכמות מזון לשלוש ארוחות בלחיים האלה.
אבל הפה שלה נפתח עד גבול מסוים.
באמצע הקיץ, הגינה צומחת במהירות.
וכך גם החיות הזעירות שאוכלות אותה.
לאחר שזה עתה בקע,
זחל עש הפוס מספיק קטן כדי לזחול מבעד לקוף של מחט.
אבל זה זחל רעב מאוד.
בתוך שלושה שבועות בלבד הוא גדל...
וגדל...
עד פי 1,000 מגודלו המקורי.
זה השלב, כשהגינה נכנסת להילוך גבוה,
שבני האדם מנסים להשתלט מחדש על המצב.
אבל לטבע יש דרך להשיב מלחמה.
התזה של חומצה פורמית עושה לרוב את העבודה.
יצורים קטנים רבים משתמשים בכלי נשק כימיים להגנה.
אבל לבני האדם יש נשק להשמדה המונית.
עבור הנמלים שעדיין נמצאות במשמרת של חיפוש אחר מזון...
זה טבח.
למרות האבידות הכבדות,
הנמלים האלה לא ינטשו את הפצועות שלהן.
הם יסחבו אותן כל הדרך חזרה למושבה.
לא יהיה קל למצוא את הדרך הביתה.
וכעת, כשהדשא מכוסח, אין להן מחסה.
זרזירים אוהבים נמלים אפילו יותר מחלזונות.
הפעם, השימוש בחומצה פורמית חוזר אליהן כבומרנג.
הזרזיר מעודד את זה למעשה.
החומצה עוזרת לטפח את הנוצות ומגנה מפני טפילים.
אבל ניקוי נוצות על הדשא הפתוח מסוכן.
המזל משחק לטובת הנמלים.
נותר לעבור עוד מכשול אחד אחרון לפני שיגיעו הביתה.
עם שמש חורכת.
חולות נודדים.
וארינמלים קטלניים.
הם חופרים מלכודות ומעיפים חול כדי למנוע מקורבנותיהם לברוח.
נמלה אמיצה אחת מסכנת את חייה למען חברתה הפצועה.
הפעם, אי אפשר להציל אותה.
אבל בזכות הטבע הלא אנוכי של הנמלים, רובן מגיעות הביתה.
כעת, כשהם בני ארבעה שבועות, גורי האוגר חסרי מנוחה.
הגיע הזמן לחקור את הגינה.
אימא שלהם דאגה לכך שהם יתחילו את חייהם במקום טוב.
נווה מדבר ירוק קטן...
בעולם שמשתנה ללא הרף.
אולי זה לא מושלם,
אבל זה בית.
תכופות מדי אנחנו רואים בחיות שחולקות אתנו בגינה שלנו מזיקים,
אבל תעצרו ותסתכלו מקרוב יותר.
ותראו קהילה של פלאים קטנים
שמנסים לבנות בית בעולם שלנו.
קל לשכוח איך זה להיות קטן.
אבל עם קצת עזרה...
אפילו הזעירים...
יכולים להגיע להישגים גדולים.
תרגום: גיא רקוביצקי