Planeten Jorden er så storslået,
at man let overser de mindre ting i livet.
Men ser man nøjere efter...
...er der en helt uopdaget verden.
En verden, hvor bittesmå helte...
...og små uhyrer...
...har brug for fantastiske superkræfter...
...for at kunne klare sig, når de har overvældende odds imod sig.
Livet går stærkt.
FORTALT AF PAUL RUDD
Især når man er lille.
Det lille jordegern er kun en måned gammelt.
Men han er heldig, hvis han når at leve et år.
Der er så meget at udforske.
Og så kort tid til det.
Hans hjørne af den nordamerikanske skov vil snart myldre af liv.
Med små dyr...
...og store muligheder.
Men små liv kan være forbi på et øjeblik.
Der er ikke tid til at stoppe op.
Hav fart på.
Lær hurtigt.
Så overlever man måske året ud.
Tidligt forår.
Skovene i Appalacherne er ved at springe ud.
Her er så meget føde,
at et lille jordegern kun har brug for et område på 2000 kvadratmeter.
Der er især mange nødder.
De er den primære møntfod i den lille verden.
Og når de til efteråret er modne, er de en stor gevinst.
Men han skal nå en hel masse inden da.
Her lever allerede en ældre, stærkere han.
Hvis det lille jordegern skal overleve, skal han snart lære at forsvare sig.
Men det er risikabelt at slås.
Han kan ikke tåle at blive såret så tidligt på året.
Han må holde lav profil... og hutle sig igennem livet i udkanten af territoriet...
...indtil han er stor nok til at holde stand.
De fleste bruger foråret til at komme ud og fylde maven.
Små dyr har højt stofskifte, så de skal æde hyppigere.
Larverne er skrupsultne...
...og det samme er fuglene.
Saftsugere borer hundredvis af brønde for at komme ind til træsaften.
Og det udnytter de små kolibrier fuldt ud.
De flyver næsten 5000 km for at komme hertil.
De ankommer lige i tide til det årlige sukkerorgie.
Mens det meste af skoven er overgearet...
...sover én beboer stadig tungt.
Den har rullet sig sammen og ville kunne være i et æggebæger.
Markspringmus har ligget i hi i otte måneder.
Nu risikerer hun aldrig at vågne.
Sover hun for længe, sulter hun.
Det gør to tredjedele af musene.
Hendes naboer tager sig til gengæld aldrig et hvil.
De har hundredvis af små munde at mætte.
Som alle andre myrer er de myreflittige.
Men det, der gør dem unikke, er det sted, de bor.
De er på størrelse med sandkorn, og de er så små,
at hele deres samfund kan være inde i et gammelt agern.
Det virker som et sikkert tilflugtssted.
Men måske er det ikke så smart at bygge sit bo i andres føde.
Kæmper færdes i skoven.
Vilde kalkuner.
Få larverne i sikkerhed, og hold godt fast.
Det kan blive en vild rystetur.
I det mindste er et agern en robust bolig.
Og de er bygget til at kunne trille.
Det bliver hurtigt sommer i skoven.
Frodig og frugtbar ser den ud.
Alligevel har det lille jordegern svært ved at klare sig.
Agernene er stadig ikke modne.
Og da han har ikke sit eget territorium, må han fouragere i den ældre hans.
Han er stadig ikke klar til kamp.
Han skal blive stærkere.
Når nøden er størst, vil jordegern prøve næsten hvad som helst.
Måske endda en snegl.
Eller måske ikke.
Men han skal videre.
En dødbringende fare lurer over ham.
Og snart en til.
Lige nu kan den unge duehøg dårligt stå...
...og da slet ikke flyve.
Hun jager ikke jordegern lige foreløbig.
Længere nede udklækkes noget løjerligt.
Efter to år som larve
dukker en herkulesbille på størrelse med en golfkugle op.
Han har travlt.
Han skal frem i verden, så han kan få en mage.
Men hvorfor gå...
...når man kan flyve?
Det er et af verdens tungeste insekter, så vingemusklerne skal varmes godt op,
inden han kan lette.
Lige nu er det vist bedst at gå.
Men det herkulesarbejde synes enkelt sammenlignet med snudebillens udfordring.
Hun er en hundrededel af hans størrelse.
Men hun skal gå tusind gange så langt.
Hun er ude på en lang rejse...
...for at nå op til løvtaget.
Målet er de dyrebare agern.
De er endnu ikke modne.
Men hun vil ikke æde dem.
De er til hendes unger.
Hun kan kun bore i dem, mens de er grønne.
Et stort arbejde for blot ét æg.
Og hun skal fylde mange flere agern.
På skovbunden er markspringmusen begyndt at røre på sig.
Hun må altså se at vågne snart.
Lige nu er hun lykkeligt uvidende om årets gang...
...og om den kamp, der foregår over hende.
Herkulesbillen har nået toppen af træstammen.
Men der er ikke tid til at hvile.
Rivalerne er lige i hælene på den.
De er nogle af klodens stærkeste biller.
De kan løfte 100 gange deres egen vægt.
Målet er at løfte modstanderen og kaste ham ned fra stammen.
Insektverdenens sumobrydere.
Træstammen er hans.
Det giver ham chancen for at parre sig.
Den unge duehøgs syn er allerede dobbelt så godt som vores.
Hun er fire uger gammel og næsten fuldt udvokset.
Fjerdragten er næsten komplet.
Snart kan hun flyve.
Indtil da kan det lille jordegern slappe af.
Men ikke alt for meget.
Der er stadig et stykke tid til efteråret, hvor agernene endelig er modne.
På midsommeraftenerne er der magi i luften.
Tusindvis af bittesmå ildfluer, der danser i mørket.
Den lille markspringmus er endelig vågnet i sin træstamme.
Men hun er tæt på at dø af sult.
Hun skal finde noget at æde.
Så hun må vove sig ud i natten.
Mærkelige væsener rører på sig ved skovbunden.
Og et af naturens mest mærkværdige skuer kan snart ses.
Efter 17 år som larver under jorden
kommer cikaderne endelig op til overfladen.
Og nu har de blot få dage tilbage at leve i.
Kapløbet er i gang.
Efter et ensomt liv under jorden
har millioner af små cikader timet deres fremkomst til netop dette øjeblik.
Det er en af Jordens største migrationer.
I nat forvandles de fra nymfer til voksne cikader.
I morgen parrer de sig, og så dør de.
Mange overlever end ikke denne nat.
Men deres store antal sikrer, at de fleste overlever længe nok til at formere sig.
Og skoven får stadig sit festmåltid.
Men markspringmusen er mere vegetarisk anlagt.
Hun er på udkig efter små frø og svampe.
Skovklapperslanger kan undvære føde i månedsvis.
Lige nu kunne noget på størrelse med en mus glide let ned.
At fouragere i mørket er risikabelt...
...medmindre man har...
...hemmelige kræfter.
Hun ophæver nærmest tyngdekraften, når hun hopper to meter op.
Overdimensionerede sener i fødder og ben kombineret med hendes ringe størrelse...
...gør hende i stand til at springe væk fra skovens skjulte farer.
Og forhåbentlig til mere sikre steder at søge føde.
Da sommer bliver til efterår...
...går skoven ind i en fortryllet, gylden tid.
Men med den kommer der en ny trussel.
Den unge duehøg er vokset...
...fra pjusket fugleunge...
...til flyvende snigmorder.
Vingefanget måler over en meter.
Og hun kan nå en topfart på op til 60 km/t.
Smådyr gør klogt i at kigge op.
Ikke kun på grund af høge.
Det øjeblik, det lille jordegern har ventet på.
Modne agern.
Overfloden står kun på i en uge eller to, så der skal samles et lager.
Han kan gemme indtil flere nødder i de overdimensionerede kinder.
En nyttig evne, når man skal bruge i hundredvis for at overleve vinteren.
Men lageret fyldes ikke tilstrækkelig hurtigt.
Nogen har stjålet fra ham.
Den ældre han.
Jo mere den lille fyr samler...
...desto mere stjæler hans nabo.
Og som prikken over i'et...
...er mange af de lokale nødder ubrugelige.
Snudebillens larve er vokset i dem.
Nu er den så stor som en vingummibamse og er klar til at undslippe klækkestedet.
Det er lettere sagt end gjort.
Men selv ikke tomme nødder går til spilde.
Et nyt hjem for en ny generation af agernmyrer.
I den hyggelige træstamme...
...gør markspringmusen allerede sin seng klar.
Hun har kun været vågen i nogle måneder.
Nu er det tid til endnu en lang lur.
Men det lille jordegern kan ikke hvile.
Efteråret er næsten forbi, og chancen for at overleve vinteren synes minimal.
Han har brug for flere nødder.
Og der er kun én løsning.
Han må begive sig ind på fjendtlig grund.
Den ældre han er villig til at stjæle...
...men bestemt ikke til at dele.
Det unge jordegern er blevet taget på fersk gerning.
Det her hjørne af skoven er ikke stort nok til dem begge.
Men han kan ikke flygte for altid.
Nu må han kæmpe.
Den sårede og besejrede ældre han stikker halen mellem benene.
Og han vender vist ikke tilbage lige foreløbig.
Når man er lille, kan livet være smertelig kort.
Men det lille jordegern får det bedste ud af det.
Han har fået sit eget territorium, et enormt lager af nødder...
...og han har klaret udfordringen med at være lillebitte...
...i en stor, vild skov.
Nu har han forberedt sig på vinteren...
...så han kan endelig hvile sig...
...og drømme om endnu et forår.
Tekster af: Eskil Hein