Planeten jorden är så spektakulär
att det är lätt att missa de små tingen i livet.
Men om man tar en närmare titt...
...finns en hel värld att upptäcka.
En värld där pyttesmå hjältar...
...och små monster...
...behöver otroliga superkrafter...
...för att övervinna mot alla odds.
Livet går fort.
BERÄTTARE: PAUL RUDD
Särskilt om man är liten.
Den här lilla jordekorren är knappt en månad gammal.
Men han får vara glad om han lever längre än ett år.
Det finns så mycket att upptäcka.
Och så lite tid.
I hans täppa i den nordamerikanska skogen ska strax livet bryta fram.
Med små djur...
...och stora möjligheter.
Men små liv kan vara över på ett ögonblick.
Bäst att inte stå still.
Röra sig snabbt.
Lära sig fort.
Så kanske man möjligtvis överlever hela året.
Tidig vår.
Och skogarna i Appalacherna
börjar just stå i blom.
Det finns så mycket föda här
att en jordekorre, stor som en handflata, bara behöver ett halvt tunnland.
Nötter finns i överflöd.
De är valutan som driver den här lilla världen.
På hösten, när de är mogna, utgör de en stor rikedom för honom.
Men innan dess har han mycket att bestyra.
En äldre, starkare hanne bor redan här.
Om den lilla jordekorren ska klara sig
måste han snart vara karl för sin hatt.
Men att slåss är riskabelt.
Han har inte råd att bli skadad så tidigt på säsongen.
Han måste ligga lågt...
...och hanka sig fram i utkanten...
...tills han är stor nog att försvara sig.
För de flesta är våren en tid att ge sig ut och skaffa föda.
Smådjur har snabb ämnesomsättning, så de måste äta oftare.
Larverna är glupska...
...liksom fåglarna.
Savspettar borrar hundratals hål för att nå den stigande saven.
Kolibrier, stora som valnötter, drar fördel av det.
De flyger nära 500 mil för att komma hit.
Och de anländer lagom i tid för säsongens sockerrusning.
Medan huvuddelen av skogen jobbar för högtryck...
...sover en invånare fortfarande djupt.
Hopkrupen i ett utrymme mindre än en äggkopp.
Den här hoppmusen har varit i vinterdvala i åtta månader.
Nu riskerar hon att aldrig vakna.
Om hon sover för länge, kommer hon att svälta.
Det gör två tredjedelar av de här råttorna.
Men hennes grannar vilar aldrig å andra sidan.
De har hundratals små munnar att mätta.
Som alla myror är de arbetsamma.
Men det som gör dem unika är deras boplats.
De är inte större än ett sandkorn, så små
att hela deras samhälle ryms i ett gammalt ekollon.
Synbarligen ett perfekt tryggt hem.
Men det kanske inte är så klokt att bygga sitt hem i nån annans föda.
Jättar lurpassar här i skogen.
Vildkalkoner.
Dags att samla ihop käket och hålla i sig för glatta livet.
Det här kan bli jobbigt värre.
Men ekollon utgör robusta hem.
Och de är skapta för att rulla.
Sommaren kommer fort i skogen.
Skogen verkar frodig och yppig.
Men den lilla jordekorren hankar sig fram med nöd och näppe.
Ekollonen är inte mogna än.
Och utan en egen täppa
tvingas han proviantera på den äldre hannens mark.
Han är ännu inte redo för den kampen.
Han måste äta upp sig.
I ett nödläge försöker sig en jordekorre på nästan vad som helst.
Kanske till och med en snigel.
Eller kanske inte.
Men han kan inte sitta länge.
Det finns ett dödligt hot där uppe.
Och snart finns det ännu fler.
Just nu kan duvhökungen knappt stå...
...ännu mindre flyga.
Det dröjer ett tag innan hon jagar jordekorrar.
Under jorden håller något underligt på att kläckas.
Efter två år som larv
kommer en Herkulesbagge, stor som en golfboll, till världen.
Han har bråttom...
...att skaffa sig ett övertag så att han kan försäkra sig om en hona.
Men varför gå...
...när man kan flyga?
Baggen är en av världens tyngsta insekter,
och hans vingmuskler måste vara fullt uppvärmda
innan han kan ta till vingarna.
Det är säkrare att gå så länge.
Men hans jättejobb verkar enkelt jämfört med en curculio glandiums.
Hon är bara en hundradel så stor som han,
men hon har tusen gånger längre att förflytta sig.
Hon är ute på en episk resa...
...för att nå upp till grenverket.
Allt för att få tag i dyrbara ekollon.
De är inte mogna än.
Men hon tänker inte äta dem.
De är till hennes ungar.
Hon kan bara borra sig in i dem medan de är gröna.
Mycket arbete för bara ett ägg.
Och hon har många fler ekollon att fylla.
Nere på marken börjar hoppmusen röra på sig.
Hon måste verkligen vakna snart.
Just nu är hon lyckligt omedveten om årstidernas växling...
...och striden som är i görningen ovanför hennes huvud.
Herkulesbaggen har nått stockens överdel.
Men ingen tid för vila.
Här kommer konkurrenten.
De tillhör jordens starkaste skalbaggar.
De kan lyfta 100 gånger sin egen vikt.
Målet är att lyfta upp motståndaren och kasta ner honom från stocken.
Insektsvärldens sumobrottare.
Stocken är nu hans.
Och därmed har han fått chansen att para sig.
Duvhöksungen har redan dubbelt så skarp syn som vi människor.
Hon är nu fyra veckor gammal och nästan fullvuxen.
De flesta fjädrarna har växt ut.
Snart kan hon flyga.
Till dess kan den lilla jordekorren känna sig lugn.
Men inte för lugn.
Ännu dröjer det till hösten, då ekollonen äntligen är mogna.
Vid midsommartid, på nätterna,
ligger det magi i luften.
Tusentals små eldflugor dansar i mörkret.
Inuti sin stock är den lilla hoppmusen äntligen vaken.
Men nära att svälta ihjäl.
Hon måste hitta föda.
Det innebär att hon måste ge sig ut i natten.
Märkliga saker rör sig på marken.
Och ett av naturens märkligaste skådespel ska snart utspelas.
Efter 17 år då de livnärt sig under jorden som larver,
kommer äntligen cikadorna upp ovan jord.
Och de har bara några dagar att leva.
Kapplöpningen börjar.
Efter en livstid under jorden
har miljoner cikador av tumstorlek valt att komma ut just den här stunden.
Det är en av jordens största migrationer.
Ikväll förvandlas de från nymfer till vuxna.
Imorgon parar de sig, och sen dör de.
Många överlever inte ens natten.
Men det stora antalet gör att de flesta lever länge nog för att fortplanta sig.
Och skogen får ändå ett gästabud.
Men hoppmusen är mer vegetarian.
Hon är på jakt efter små frön och svampar.
Skogsskallerormar kan leva månader utan föda.
Just nu skulle nåt i en råttas storlek smaka förträffligt.
Att proviantera i mörkret är farligt...
...om man inte har...
...hemliga superkrafter.
Hon verkar kunna trotsa tyngdlagen, och hoppar två meter högt.
Med sin lilla kropp och långa hälsenor i fötterna och benen...
...kan hon hoppa undan från faran som lurar i skogen.
Och förhoppningsvis nå tryggare platser att leta föda.
Sommaren blir till höst,
och i skogen inträder en magisk, gyllene tid.
Med den kommer ett nytt hot.
Den unga duvhöken har blivit flygfärdig.
Från tanig liten unge...
...till luftburen lönnmördare.
Hennes vingspann är över en meter.
Och hon kan flyga i upp till 60 km/h.
Smådjur gör bäst i att hålla ett öga på himlen.
Och inte bara för hökarnas skull.
Ögonblicket den lilla jordekorren har väntat på.
Mogna ekollon.
Skördetiden varar bara en vecka eller två, så bäst att lägga upp ett lager.
Han kan klämma in många nötter i sina jättestora kinder.
En värdefull förmåga när man behöver hundratals för att klara vintern.
Men hans lager växer inte snabbt nog.
Nån har varit och nallat i hans gömma.
Den äldre hannen.
Ju mer den lilla gynnaren lagrar...
...desto mer stjäl hans granne.
Och till råga på allt...
...är många av nötterna i närheten oätliga.
Curculio glandiums larver har växt inuti.
Nu är de stora som gelébönor, och det är dags att lämna barnkammaren.
Vilket är lättare sagt än gjort.
Men inte ens tomma nötter går till spillo.
Ett nytt hem för en ny generation ekollonmyror.
Hemma i sin hemtrevliga stock
håller hoppmusen redan på att bädda sin säng.
Hon har bara varit vaken i några månader.
Nu är det åter dags för en lång sömn.
Men ingen vila för den lilla jordekorren.
Hösten är nästan över,
och hans chanser att överleva vintern är små.
Han behöver fler nötter.
Det finns bara en lösning.
Dags att ge sig in på fiendeterritorium.
Den gamla hannen stjäl gärna...
...men han vill absolut inte dela med sig.
Den unga jordekorren blir tagen på bar gärning.
Den här jordbiten i skogen är inte stor nog för dem båda.
Men han kan inte fly för alltid.
Det är dags att slåss.
Den äldre hannen har fått på pälsen, och flyr fältet.
Och han lär inte komma tillbaka.
När man är liten kan livet vara smärtsamt kort.
Men den här lilla jordekorren gör det bästa av livet.
Han har skaffat sig ett eget territorium,
ett enormt lager med nötter...
...och övervunnit utmaningen det innebär att vara liten...
...i den stora, vilda skogen.
Nu har han allt han behöver för att klara vintern...
...och äntligen kan han vila...
...och drömma om en ny vår.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson