Zemlja je tako veličastna,
da se nam manjše stvari v življenju zlahka izmuznejo.
A če pogledamo natančneje...
Zagledamo še neodkriti svet.
Svet, v katerem drobni junaki...
In male pošasti...
Potrebujejo izjemne supermoči...
Ki jim pomagajo premagati številne nevarnosti.
Življenje teče hitro.
PRIPOVEDUJE PAUL RUDD
Še posebej, ko si majhen.
Ta mali čipmunk je star en mesec.
Če bo imel srečo, bo živel več kot eno leto.
Veliko je treba raziskati.
Pa tako malo časa je.
Njegov del severnoameriškega gozda bo kmalu poln življenja.
Poln majhnih bitij
in velikih priložnosti.
Toda majhno življenje se lahko konča, kot bi mignil.
Ni časa za mirovanje.
Če si hiter...
In se hitro učiš...
Ti morda uspe preživeti leto.
GOZD
Začetek pomladi.
Gozdovi v Apalačih
začenjajo zeleneti.
Hrane je toliko,
da za dlan velik čipmunk potrebuje le 0,2 hektarja površine.
Še posebej veliko je oreškov.
To je valuta, ki poganja ta mali svet.
Jeseni, ko bodo dozoreli, bodo prava zlata jama.
Pred tem pa se mora spopadati z marsičim.
Tukaj že domuje starejši, močnejši samec.
Če bo čipmunk hotel preživeti,
se bo moral kmalu postaviti zase.
Spopad pa je tvegan.
Poškodb si ne more privoščiti že na začetku sezone.
Ne sme se izpostavljati
in skromno se mora hraniti...
Dokler ne zraste in se okrepi.
Pomlad je za večino čas prehranjevanja.
Majhne živali imajo hitro prebavo, zato morajo pogosteje jesti.
Gosenice so sestradane...
Ptice pa prav tako.
Žolne izdolbejo na stotine lukenj, da pridejo do drevesnega soka.
Za oreh veliki kolibriji to izkoristijo.
Do sem preletijo skoraj pet tisoč kilometrov.
Pravočasno za gostijo z drevesnim sokom.
Medtem ko je v gozdu nadvse živahno...
En prebivalec še trdno spi.
V prostorčku, manjšem od skodelice za jajce,
je travniška skočica zvita prezimovala osem mesecev.
Grozi ji, da se sploh ne bo zbudila.
Če bo predolgo spala, bo lačna.
Tako kot dve tretjini teh miši.
Njene sosede pa nikoli ne počivajo.
Nahraniti morajo na stotine majcenih ust.
Marljive so, kot vse mravlje.
Posebne pa so zaradi svojega bivališča.
Ker niso večje od zrna peska,
lahko vsa kolonija živi v starem želodu.
Zdi se povsem varen dom.
A ni se dobro naseliti v nečem, kar je nekomu drugemu hrana.
V tem gozdu so velikani.
Divji purani.
Zavarovati je treba ličinke in se pripraviti.
Dobro jih bo premetavalo.
Želod vsaj zagotavlja trden dom.
Pa še kotali se.
V gozdu se hitro začne poletje.
Bujen je in poln izobilja.
Čipmunk pa kljub temu komaj preživi.
Želodi še niso zreli.
Ker nima svojega ozemlja,
se mora hraniti na ozemlju starejšega samca.
Ni še pripravljen na boj.
Mora se okrepiti.
Kadar gre za nohte, bodo čipmunki poskusili skoraj vse.
Še lazarja se bodo lotili.
Ali pa ne.
Hitro mora naprej.
Od zgoraj namreč grozi nevarnost.
In kmalu še ena.
Za zdaj kraguljev mladič še ne more stati.
Leteti pa še manj.
Čipmunkov še zlepa ne bo lovil.
Na tleh pa se izlega nekaj čudnega.
Dve leti je preživel kot ogrc.
Iz tal leze herkul, velik kot žogica za golf.
Zelo se mu mudi.
Hiti na višje območje, kjer se bo paril.
A zakaj bi hodil...
Če lahko letiš?
To so ene najtežjih žuželk na svetu.
Krilne mišice morajo biti ogrete,
da lahko vzleti.
Za zdaj je varneje hoditi.
Ta herkulska naloga se zdi v primerjavi z želodarjevo preprosta.
Stokrat manjši je,
a mora tisočkrat dlje.
Samico čaka dolga pot...
Do drevesne krošnje.
Mora do dragocenih želodov.
Niso še zreli.
Ne bo jih jedla.
Za naraščaj so.
Prevrta jih lahko samo, dokler so zeleni.
Veliko napora za eno jajčece.
Napolniti mora še veliko želodov.
Na gozdnih tleh se začenja premikati travniška skočica.
Hitro se mora zbuditi.
Ne zaveda se menjave letnih časov
in bitke, ki se pripravlja nad njo.
Herkul je dosegel vrh hloda.
Vendar ne sme počivati.
Tekmece ima tik za petami.
Herkuli so eni najmočnejših hroščev na svetu.
Vsak lahko dvigne stokrat več kot tehta.
Tekmeca je treba prijeti in ga vreči s hloda.
Sumo borci v svetu žuželk.
Hlod je njegov.
In priložnost se ima pariti.
Mlad kragulj vidi dvakrat bolje od nas.
Pri štirih tednih je že skoraj odrasel.
Zrasla mu je že večina perja.
Kmalu bo lahko letel.
Dotlej je lahko čipmunk brez skrbi.
A ne povsem.
Do jeseni je še daleč in želodi so končno zreli.
Na kresno noč
je v zraku magija.
V temi pleše na tisoče drobnih kresnic.
Travniška skočica se je v svojem hlodu končno zbudila.
Na smrt lačna je.
Poiskati mora hrano.
Korajžno mora v noč.
Po gozdnih tleh se premikajo čudne živali.
Priča bomo enemu najbolj nenavadnih prizorov v naravi.
Škržati so se kot ličinke 17 let hranili pod zemljo,
zdaj pa končno lezejo na plano.
Živeli bodo samo nekaj dni.
Tekma se je začela.
Po dolgih letih pod zemljo
je na ta trenutek čakalo na milijone za palec velikih škržatov.
To je ena največjih selitev na Zemlji.
Nocoj se bodo iz nimfe preobrazili v odrasle žuželke.
Jutri se bodo parili in potem poginili.
Veliko jih ne bo preživelo noči.
A njihova številčnost zagotavlja, da bo večina preživela vsaj do paritve.
Živali pa bodo vseeno deležne pojedine.
A travniška skočica je rastlinojeda.
Išče majhna semena in glive.
Gozdna klopotača več mesecev zdrži brez hrane.
Zdaj pa bi ji žival mišje velikost nadvse teknila.
Nočno hranjenje je tvegano...
Razen če imate...
Skrivne supermoči.
Skoči lahko dva metra visoko, kot da težnost zanjo ne velja.
Dolge kite na stopalih in nogah ter majhno telo
ji omogočata pobegniti pred nevarnostjo, ki preži v gozdu.
Upajmo, da na varnejše območje hranjenja.
Ko se poletje prevesi v jesen,
v gozdu nastopi čarobno obdobje izobilja.
Z njim pa tudi nova nevarnost.
Mlad kragulj je odrasel.
Iz skuštranega mladiča...
V letečega morilca.
Čez krila meri več kot en meter.
Leti pa lahko s hitrostjo do 60 kilometrov na uro.
Majhne živali morajo paziti na dogajanje v zraku.
Pa ne le zaradi kraguljev.
Trenutek, na katerega je čakal čipmunk.
Zreli želodi.
Izobilje bo trajalo samo teden ali dva, zato mora narediti zalogo.
Zaradi mošenj v licih v usta natlači več želodov.
Pomembna zmožnost, ko jih potrebuješ več sto, da preživiš zimo.
Toda zaloga se ne kopiči dovolj hitro.
Nekdo mu krade zalogo.
Starejši samec.
Večjo zalogo si naredi...
Več mu sosed izmakne.
Za nameček pa...
Veliko želodov naokoli je piškavih.
V njih rastejo ličinke želodarja.
Velik je kot žele bombon in čas je, da zapusti jasli.
Lažje reči kot storiti.
A tudi prazni oreški ne gredo v nič.
Postanejo nov dom za nov rod buldoških mravelj.
V udobnem deblu
si travniška skočica že pripravlja gnezdo.
Budna je le nekaj mesecev.
Čas je za novo dolgo spanje.
Za čipmunka pa ni počitka.
Jesen se izteka,
njegove možnosti, da preživi zimo, pa niso dobre.
Potrebuje več oreškov.
Rešitev je samo ena.
Čas je, da gre na sovražno ozemlje.
Starejši samec je pripravljen krasti...
Ni pa pripravljen deliti.
Mladega čipmunka je ujel pri kraji.
Ta del gozda ni dovolj velik za oba.
Ne more večno bežati.
Čas je za spopad.
Prestrašen in premagan starejši samec pobegne.
Kaže, da se ne bo kmalu vrnil.
Če si majhen, je življenje lahko boleče kratko.
A čipmunk ga bo kar najbolje izkoristil.
Zagotovil si je svoje ozemlje,
veliko oreškov...
In premagal je problem majhnosti
v velikem, divjem gozdu.
Priskrbel si je vse za prezimovanje...
Končno lahko počiva...
In sanja o novi pomladi.
Prevedla Lidija P. Černi