Planeten jorden är så spektakulär
att det är lätt att missa de små tingen i livet.
Men om man tar en närmare titt...
...finns en hel värld att upptäcka.
En värld där pyttesmå hjältar...
...och små monster...
...behöver otroliga superkrafter...
...för att övervinna mot alla odds.
BERÄTTARE: PAUL RUDD
Australien är ett land fullt av fantastiska varelser.
Inte bara kängurur och koalor.
I Australien myllrar bushen av märkliga små djur
som har lärt sig leva...
...i denna solsvedda värld.
En korthuvad flygpungekorre, stor som en handflata,
hittar all föda och allt skydd hon behöver bland gummiträden.
Liksom hennes grannar.
Men även när livet är som bäst, finns svårigheter.
Och när sommaren kommer och solen blir starkare...
BRANDFARA IDAG HÖG
...är det bara de som klarar hettan
som kommer undan.
Att leva på jordens torraste bebodda kontinent har sina fördelar.
Den stora mängden solsken tvingar gummiträden att producera mycket socker.
På våren utgör socker en stor del av flygpungekorrens diet.
Just nu är livet ganska okomplicerat.
Att kryssa mellan gummiträden, sökande efter nästa sockerkontroll.
Med ett hopp kan hon glida lika långt som två tennisplaner.
Sockret drar också till sig regnbågslorikiter.
I hundratal.
Födan räcker åt alla, med råge.
Så under dagens hetta låter hon dem hållas...
...och vilar på nån fridfull plats.
Hennes unge, som kom ut ur pungen för två veckor sen,
är inte längre än en tumme.
Han är helt beroende av sin mamma.
Men vid midsommartid måste han klara sig själv...
...i en betydligt farligare värld.
Just nu är livet så bra här
att lorikiterna har beslutat att slå sig ner.
Men det är inte lätt att hitta ett bo.
I Australien finns inga hackspettar som gör hål i träd.
Så säkra gömställen är eftertraktade.
En monstruös, kallblodig mördare.
Lacevaraner kan väga lika mycket som ett småbarn,
och de äter nästan vadsomhelst.
Med bara en bråkdel av den vikten
är en kragagam ett lätt byte för den här jätten.
Han behöver ett träd att gömma sig i.
Men alla är upptagna.
Kragagamer kan hävda sitt territorium aggressivt.
Att nicka med huvudet är en varning.
Men nykomlingen har ingen annanstans att ta vägen.
För att undvika skador använder dessa ödlor kråset när de strider.
Ju färggrannare, desto bättre.
Men när de är jämbördiga...
...blir striden fysisk.
Inkräktaren ser inte så stark ut.
Han är besegrad och flyr.
Den bofasta ödlan har jagat iväg honom.
Eftersom han har blivit bortjagad,
får det här duga så länge.
Men snart kommer han att behöva en mycket säkrare plats.
Svårare tider väntar.
Myrorna samlar redan på hög.
Men att proviantera kan vara farligt.
Australiens vildmark är full av märkliga varelser.
Beväpnade med kraftiga klor...
...piggar och en lång, klibbig tunga.
Ett myrpiggsvin.
Det ser kanske inte så skrämmande ut.
Men för myror är det dödligt farligt.
Det kan äta 60 000 myror på tio minuter.
Att skaffa sig föda uppe i träden är mer tidskrävande.
Gummiträdens blad är så fulla av toxiner
att koalor tillhör de få däggdjur som kan äta dem.
Men det kräver så mycket energi att smälta dem...
...att koalor sover 15 timmar per dygn.
Även när de är vakna är de dåsiga.
Det här är ingen dröm.
Den där varelsen är verklig.
Det är en uraba lugens.
Den balanserar sin tidigare fällda huvudhud ovanpå sitt nuvarande huvud.
Märkligt, men det kan rädda liv.
Mördarinsekter dödar sina offer med gift som löser upp deras inre.
Men med sin galna förklädnad
håller sig uraba lugens steget före sina fiender.
Små djur är mycket bättre anpassade att smälta gummiträdens blad.
En taggig vandrande pinne liknar faktiskt dessa blad.
En smart förklädnad, så att hon kan äta utan att själv bli uppäten.
Hon tillbringar dagarna med att konsumera sin egen kroppsvikt i blad.
Hon har inte tid att vara förälder.
Hon lägger ut det på entreprenad.
Förklädda till smakliga frön,
bärs hennes ägg iväg av ovetande myror.
Men bara ovansidan av ägget är ätligt.
Resten blir kasserat i boet.
Och där blir det kvar...
...tryggt under jorden tills det kläcks...
...många månader senare.
Solljuset blir starkare.
Flygpungekorrens grannar börjar bli högljudda.
Men det är inget vanligt skriande.
Det är ett varningsrop.
Stimulerad av solen
blir lacevaranen en formidabel jägare.
Hans kluvna tunga känner efter byte, var det än gömmer sig.
Med sina kraftiga böjda klor kan de här monsterödlorna även klättra i träd.
Pungekorrungen är nästan för stor att bära.
Snart måste han klara sig själv här i världen.
En värld som blir farligare för varje dag.
Tidigt på sommaren är den australiska vildmarken redan het som en bakugn.
Det är ont om skugga...
...och ont om vatten att dricka.
En taggagam, inte större än en penna,
har ett imponerande sätt att hålla sig återfuktad.
Det tar sin tid, men det är värt att vänta på.
När den äntligen hittar en vattenpöl, står den bara i vattnet.
Små springor mellan taggarna suger vattnet uppåt.
Ända till munnen.
Ett märkligt trick,
som gör att den lilla taggagamen kan utstå mycket höga temperaturer.
Gummiträdskogen erbjuder lite mer skydd.
Men även här
har smådjur bråttom att fullborda sina liv.
En maratus volans-hanne söker efter en hona.
Det är lättare sagt än gjort.
Den här spindeln är mindre än en lins.
En annan hanne har hittat en hona, men han måste ändå uppvakta henne.
Maratus volans-honor är väldigt kräsna.
Hannens utseende och rörelser måste vara precis rätt.
En miss...
...så blir man avvisad.
Det finns över 80 olika slags maratus volans-spindlar,
alla med en unik uppvisning...
...särskilt koreograferad att passa honorna av den arten.
Hannen dansar för glatta livet
när han uppvaktar en rovlysten hona.
Men den glittrande hannen söker fortfarande.
Han viftar med benen och vittrar i luften efter honferomoner.
Där är hon.
Dags att visa vad han kan.
Han har hittat rätta stilen...
...och hon verkar gilla den.
Vickandet på stjärten visar att hon redan har parat sig.
Jaha, det var bortkastad tid.
Och tiden börjar rinna ut.
Om bara några veckor
måste den här flygpungekorren klara sig själv i denna märkliga värld...
...och kunna hitta föda.
Den här årstiden
är gummiträdens blad täckta av märkliga prickar.
Rundbladloppor använder deras sockriga sav
till att bygga regnskydd som inte är större än ett riskorn.
De här små godishusen ser ut som rena konstverken.
Och de smakar gott också.
Men nu är det för hett att vara ute redan på morgnarna.
Temperaturen stiger upp till 50 grader, och gummiträdbladen vissnar och faller.
Men de är så fulla av toxiska kemikalier att de förruttnar mycket långsamt.
Tjocka lager av döda löv ger skydd åt luriga predatorer.
Lialis burtonis jagar uteslutande andra reptiler.
De flesta flyr för livet.
Men inte diplodactylus taenicauda.
Hans litenhet och kamouflage ger ett visst skydd...
...men inte från solen.
Han behöver skugga.
Han är lika stor som ett kreditkort, och får precis plats där.
Lialis burtonis ögon kan uppfatta minsta rörelse.
När den här lilla ödlan känner sig hotad går den till anfall.
En geckoödla som kastar gegga.
Vätskan är ofarlig, men så klibbig och illaluktande
att den stöter bort även de farligaste jägare.
Sakta men säkert...
...tar han skydd.
Med sommarvärmen kommer sommarovädren.
Det är så varmt
att de första regndropparna dunstar innan de når marken.
Men när blixten slår ner fattar de torra löven eld.
Och deras eldfängda kemikalier blir bränsle åt eldsflammorna.
Smådjuren kämpar för att hinna undan den snabbt växande skogsbranden.
Myrpiggsvinets enda räddning är att gräva ner sig.
Han kan gräva sin egen grav.
Flammorna når allt högre,
men den lilla flygpungekorren är nu för stor för att bäras.
Mammans enda val...
...är att rädda sig själv.
Ungen är nu utlämnad åt sig själv.
Medan insekterna flyr tar predatorer deras plats.
Glador i stora mängder flockas till branden.
Dessa så kallade eldhökar drar nytta av paniken.
Den lilla flygpungekorren är omringad.
Hans första flygtur kan bli hans sista.
När skogsbränderna slutligen dör ut...
...lämnar de landet öde.
Men inte helt utan liv.
Myrpiggsvinet kan sänka kroppstemperaturen nog för att överleva branden där ovanför.
Den unga flygpungekorren klarade sig också.
Nu måste han överleva i en värld av aska.
Han livnär sig på förkolnade insekter tills livet återvänder till skogen.
Och livet återvänder verkligen.
Gummiträden är otroligt livskraftiga,
och mineralrik aska göder jorden.
Tillsätt lite vatten...
...och skogen är pånyttfödd.
Inom kort hämtar sig vildmarken igen.
Nytt liv gror.
Bekanta djur återvänder.
Och återigen blir gummiträden en tillflykt
för en massa märkliga och underbara små varelser.
Genom årtusenden har de anpassat sig till de årliga cyklerna med bränder.
Men skogsbränderna blir allt större, hetare och vanligare,
och Australiens smådjur får kämpa för sin överlevnad.
BEVARA VÅRA ÖDLOR FRÅN BRÄNDER
Men nu är den unga flygpungekorren redo...
...att möta de svåra utmaningarna i livet i Australiens vildmark.
Och han är inte helt ensam.
Även de mest självständiga flygpungekorrarna
tycker om att krypa ihop med några vänner.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson