Maakera on nii suurejooneline,
et pisemad asjad jäävad elus kergelt kahe silma vahele.
Aga lähemalt vaadates...
näeb tervet avastamata maailma.
Maailma, kus tillukesed kangelased...
ja väiksed koletised...
vajavad uskumatuid supervõimeid...
et olla võidukad hiiglaslike ohtude kiuste.
JUTUSTAB PAUL RUDD
Austraalia on maa täis fantastilisi olendeid.
Siin pole ainult kängurud ja koaalad.
Maakera kuklapoole metsik loodus kihab kummalistest väikeloomadest...
kes on õppinud elama...
selles põletava päikesega maailmas.
Peopesasuuruse suhkru-liugurpossumi jaoks
on ulualune ja kogu vajalik toit eukalüptides.
Tema naabritega on sama lugu.
Aga isegi parimatel aegadel tuleb raskusi ületada.
Ning kui saabub suvi ja päike kütab veelgi karmimalt...
TULEOHT TÄNA KÕRGE
...peavad vastu vaid need...
kes kuumust taluvad.
AUSTRAALIA SISEMAA
Kõige kuivema asustatud mandri peal elamisel on ka eeliseid.
Rohke päikesepaiste sunnib eukalüpte palju suhkrut tootma.
Kevadel moodustab see suure osa suhkru-liugurpossumi menüüst.
Praegu on selle emase elu üsna lihtne.
Ta liugleb eukalüptide vahel, otsides järgmist magusat kohta.
Ta võib liueldes läbida ühe hüppega kahe tenniseväljaku pikkuse vahemaa.
Suhkur meelitab ligi ka sudikeeli.
Lausa sadade kaupa.
Toitu jagub kõigile.
Päevakuumuse ajal ei hakka suhkru-liugurpossum linde segama...
ja puhkab mõnes rahulikumas kohas.
Tema noor poeg on vaid kaks nädalat väljaspool kukrut elanud.
Poiss on pelgalt pöidla pikkune.
Ja ta sõltub täielikult oma emast.
Aga kesksuve ajaks peab ta ise toime tulema...
palju raskemas maailmas.
Praegu on elu siin nii hea,
et sudikeeled otsustasid paikseks jääda.
Aga pesakohta pole kerge leida.
Austraalias pole rähne, kes puudesse auke teeksid.
Seega on turvalised peidukohad kuum kaup.
Koletu... külmavereline tapja.
Varaanid võivad kaaluda sama palju kui väikelaps...
ja nad söövad peaaegu kõike.
Kordades kergem kraeagaam oleks hiiglasliku varaani jaoks lihtne saak.
Kraeagaam vajab peidukohaks puud.
Aga kõik puud on hõivatud.
Kraeagaamid võivad oma ala agressiivselt kaitsta.
Pea koogutamine on hoiatus.
Aga uustulnukal pole mujale minna.
Vigastuste vältimiseks võitlevad need sisalikud kraedega.
Mida eredam, seda parem.
Aga tasavägise seisu korral
läheb kähmluseks.
Sissetungijal ei paista hästi minevat.
Ta on alistatud ja põgeneb hirmunult.
Kohalik ajas ta minema.
Pärast dominantse isase eest pagemist...
peab praegu selle kohaga leppima.
Varsti vajab ta aga palju turvalisemat pelgupaika.
Ees on raskemad ajad.
Sipelgad juba varuvad usinalt moona.
Aga toidu otsimine võib ohtlik olla.
Sisemaa on täis kummalisi olendeid.
Tal on hiiglaslikud küünised...
okkad ja pikk kleepuv keel.
Sipelgasiil.
Ta pole ehk väga hirmuäratav.
Aga sipelga jaoks on ta surmav.
Ta võib kümne minutiga 60 000 sipelgat ära süüa.
Puu otsas võib toitumine rohkem aega võtta.
Eukalüptilehtedes on nii palju toksiine,
et koaala on üks väheseid imetajaid, kes neid süüa saab.
Aga lehtede seedimiseks kulub nii palju energiat,
et koaalad magavad päevas 15 tundi.
Nad on isegi ärkvel olles veidi uimased.
See pole unenägu.
See olend on tõeline.
See on kääbuskaruslane Uraba lugens.
Ta balansseerib oma pea eelmisi kesti praeguse pea peal.
Pentsik tegu, aga see võib tema elu päästa.
Röövlutiklased tapavad oma ohvrid sisikonda vedeldava mürgiga.
Aga oma pöörase maskeeringuga
on kääbuskaruslane vaenlastest pea jagu üle.
Pisiolendid suudavad eukalüptilehti palju paremini seedida.
Extatosoma tiaratum näeb lausa lehtede moodi välja.
Kaval maskeering, mis laseb tal süüa, ilma et teda ennast nahka pandaks.
Ta sööb iga päev sama palju lehti, kui ise kaalub.
Järglasi kasvatada ei jõua.
Ta laseb hoopis teistel seda teha.
Munad meenutavad maitsvaid seemneid...
ja teadmatud sipelgad viivad need minema.
Aga söödav on vaid muna ülaosa.
Kõik muu jäetakse pesas kõrvale.
Ja seal see siis seisab...
turvaliselt maa all, kuni järglane mitme kuu pärast koorub.
Päike kütab aina rohkem.
Suhkru-liugurpossumi naabrid muutuvad lärmakamaks.
Aga tegu pole tavapärase kisaga.
See on alarm.
Päikese käes soojenemine muudab varaani ohtlikuks kütiks.
Kaheharuline keel otsib saaklooma, kus too ka end ei varjaks.
Võimsate konksjate küünistega saavad need koletislikud sisalikud puude otsa ronida.
Suhkru-liugurpossumi poeg on kandmiseks peaaegu liiga suur.
Varsti peab poeg selles maailmas omapäi liiklema.
Maailmas, mis muutub iga päevaga aina ohtlikumaks.
Varasuve ajaks on sisemaal juba põrgulikult palav.
Päikesevarju leidub vähe...
ja napib vett, mida juua.
Vaid pliiatsi pikkune moolok
suudab muljet avaldaval moel oma janu kustutada.
See pole kiire lahendus... aga ootamine tasub end ära.
Kui ta lõpuks vett leiab, siis ta lihtsalt seisab selle sees.
Tillukesed tühimikud tema ogade vahel imevad vett ülespoole.
Tema suuni välja.
Erakordne trikk,
mis laseb sel väiksel kuradikesel järsult tõusvat temperatuuri taluda.
Eukalüptimets pakub veidi rohkem päikesevarju.
Aga isegi siin
kiirustavad pisiolendid oma elu eesmärkide täitmisega.
Sädelev isane Maratus'e perekonna hüpikämbliklane otsib paarilist.
Seda on kergem öelda, kui teha.
Need ämblikud on läätsestki väiksemad.
Teine isane juba leidis emase... aga peab veel tema südame võitma.
Emased Maratus'ed on väga valivad.
Isase välimus ja liigutused peavad täpselt õiged olema.
Kui paned mööda...
siis saad korvi.
Maratus'e perekonnas on üle 80 liigi.
Igal liigil on unikaalne tants...
just oma liigi emaste maitse järgi koreograafiaga.
Isane tantsib, nagu tema elu sõltuks sellest,
kui ta kiskjalikku emast kosib.
Sädelev isane otsib aga siiani.
Ta uurib jalgadega lehvitades, kas õhus on emase feromoone.
Seal ongi preili!
Isasel on aeg muljet avaldada.
Isane on hoos...
ja emasele paistab see meeldivat.
Tagumiku väristamine annab märku, et emane paaritus juba.
Noh, see oli ajaraisk.
Ja aeg on otsakorral.
Paari nädala pärast
peab suhkru-liugurpossumi poeg siin veidras maailmas üksi toime tulema.
Siis tuleb teada, kust toitu leiab.
Praegusel aastaajal on eukalüptilehtedel kummalised punnid.
Lehekirbud ehitavad suhkrusest mahlast riisiterasuurused varjupaigad.
Need tillukesed magusad kodud näevad välja nagu kunstiteosed.
Need on maitsvad ka.
Aga nüüd on isegi varahommikud ringi liikumiseks liiga palavad.
Õhutemperatuur tõuseb 50 kraadini ja eukalüptilehed langevad kuivanult maha.
Lehtedes on nii palju toksilisi kemikaale, et need kõdunevad väga aeglaselt.
Sügavas varises saavad end varjata salakavalad kiskjad.
Triibuline röövpärajalg jahib ainult teisi roomajaid.
Enamik põgeneb elu eest.
Strophurus taenicauda aga mitte.
Väiksus ja kamuflaaž kaitsevad teda mingil määral...
aga mitte päikese eest.
Tal on varju vaja.
Ja vaid krediitkaardipikkusena mahub ta täiuslikult sinna.
Röövpärajala nägemismeel tajub vähimatki liikumist.
Kui see väike sisalik tajub ohtu, hakkab ta ründama.
Lima pritsiv geko.
Vedelik on kahjutu... aga sedavõrd kleepuv ja haisev...
et peletab isegi kõige ohtlikuma küti ära.
Tasa ja targu...
poeb ta varju.
Suvise kuumusega kaasnevad ka tormid.
Nii palav on,
et esimesed vihmapiisad aurustuvad juba enne maapinna tabamist.
Aga kui välku lööb, süttivad kõik maas olevad kuivad lehed.
Ja nendes peituvad kemikaalid on kütuseks leekidele.
Väikeloomadel on raske kiire maastikupõlengu eest põgeneda.
Sipelgasiilil ei jää üle muud, kui maa alla varjuda.
Ta võib praegu oma hauda kaevata.
Leegid tõusevad kõrgemale.
Suhkru-liugurpossumi poeg on nüüd kandmiseks liiga suur.
Ema ainus valik...
on ennast päästa.
Tema poeg peab ise hakkama saama.
Putukad põgenevad, nende asemele tulevad aga kiskjad.
Leekide juurde koguneb tohutult palju haukaid.
Need niinimetatud "tulekullid" kasutavad paanikat toitumiseks.
Liugurpossumi poeg on ümber piiratud.
Tema esimene lend võib ka viimaseks jääda.
Kui maastikupõlengud lõpuks kustuvad...
jääb neist maha laastatud maa.
Aga see maa pole täiesti elutu.
Sipelgasiilid saavad oma kehatemperatuuri langetades maapealse tulemöllu üle elada.
Suhkru-liugurpossumi poeg pääses samuti.
Nüüd peab ta tuhaks põlenud maailmas ellu jääma.
Söestunud putukaid süües peab ta vastu... kuniks mets taas ellu ärkab.
Ja see ärkab ellu.
Eukalüptid on uskumatult visad.
Ja mineraaliderikas tuhk väetab mulda.
Kui lisada veidi vett...
siis sünnibki mets uuesti.
Peagi on sisemaa loodus taas endist kuju võtmas.
Uued olendid tulevad välja.
Tuttavad loomad tulevad tagasi.
Ning eukalüptid pakuvad taas varjupaika
kõiksugu veidratele ja võrratutele pisiolenditele.
Nad on aastatuhandete jooksul tuletsükliga kohanenud.
Aga metsatulekahjud on aina suuremad, tulisemad ja sagedasemad,
muutes ellujäämise Austraalia pisiolenditele raskeks.
ÄRME GRILLI SISALIKKE
Praegu on suhkru-liugurpossumi poeg valmis...
sisemaa elu tohutute väljakutsetega toime tulema.
Ja ta ei pea seda täitsa üksi tegema.
Kõige iseseisvamatele suhkru-liugurpossumitelegi...
meeldib sõprade kaissu pugeda.
Tõlkinud Silver Pärnpuu