Planeten jorden är så spektakulär
att det är lätt att missa de små tingen i livet.
Men om man tar en närmare titt...
...finns en hel värld att upptäcka.
En värld där pyttesmå hjältar...
...och små monster...
...behöver otroliga superkrafter...
...för att övervinna mot alla odds.
Karibiska havet.
BERÄTTARE: PAUL RUDD
Det liknar paradiset.
Det verkar som ett rätt trevligt hem för den kubanska bikolibrin.
Inte mycket större än ett bi.
Den minsta fågeln i världen.
Det finns alla möjliga små utstötta varelser
som har hittat till de här öarna.
Många är de minsta av sin art och finns ingen annanstans på jorden.
Mat och utrymme är begränsat på öarna.
Det gäller ofta de minstas överlevnad.
Men paradiset har en mörkare sida.
När orkansäsongen börjar,
måste smådjur möta bland de största krafterna på planeten.
Soliga dagar myllrar livet på en karibisk ö av möjligheter.
En kolibrihane.
Letande efter en partner...
...och uppklädd för att göra intryck.
Men den här honan är upptagen.
Hon sköter om två ungar,
nykläckta och stora som kaffebönor.
I ett hem stort som en espressokopp.
Inom fyra dagar har de fördubblats i storlek på en diet av insekter och nektar.
Att skaffa fram all denna föda är ett jättejobb.
Kolibrier bränner energi snabbare än något annat djur.
Så hon måste besöka hundratals blommor varje dag.
Hon är så liten att insekter är en svår konkurrent.
Och medan hon samlar föda är boet oskyddat.
Även en ensam myra är ett hot.
Och när fler dyker upp är ungarna i allvarlig fara.
I sista stund.
Hon kommer och räddar biffen.
Med tiden har de karibiska djuren utvecklats
och blivit mindre för att tillgodogöra sig den lilla föda som finns.
En trådorm,
smal som en längd spaghetti...
...och hälften så lång.
Han är en myrjägare...
...på sätt och vis.
Vuxna myror är för stora för att han ska få rum med dem i gapet.
Men deras larver går fint att äta.
Många av de här miniatyrunderverken finns bara på en enda ö.
Hälften så lång som en tändsticka,
är dvärggeckon en av de minsta ödlorna som finns.
Precis rätta storleken för att jaga småinsekter här i lövskräpet.
Men kanske i minsta laget om det kommer en tropisk storm.
Regndroppar slår ner som bomber.
Kolibrimamman gör allt hon kan för att skydda sina ungar.
Andra flyger i skydd.
Men ovädret är så överväldigande...
...att hon blir tvungen att överge boet.
På marken i skogen har spillvattnet blivit en tidvattensvåg.
Men storleken är dvärggeckons superkraft.
Så liten och lätt att han bokstavligen går på vatten.
Och håller sig flytande tills vattnet sjunker.
Fler än 15 tropiska oväder drabbar Karibiska havet varje år,
så paradiset kan snabbt bli ett helvete.
Kolibrins ungar har svepts bort av vattnet.
Hon måste börja från början...
...innan nästa oväder.
Efter ett oväder spolas vegetationen ut till havs.
Och djuren driver vida omkring.
Ibland har en resande tur nog att nå nya stränder.
Det är så många djur koloniserar nya öar.
Anolisar är små och seglivade och lyckosamma fripassagerare.
Men andra är här långt före henne.
Bäverråttor och iguanor överlever genom att leva på allt som spolas upp på land.
Hon måste komma bort från stranden.
Bara några meter skiljer henne från tryggheten.
Det krävs bara några modiga pionjärer för att starta en ny population.
Ovädret har levererat massor för strandsökare av alla storlekar...
...från bäverråttor till strandhoppare.
Men alla är inte ute efter föda.
Den här eremitkrabban söker efter ett nytt hem.
Hennes förra hem är i uselt skick.
Ett nytt förråd av snäckskal har spolats upp av ovädret.
Men att hitta rätt storlek är inte lätt.
Hon är inte större än en golfboll.
Men eremitkrabban kan bli stor som en kokosnöt
och måste uppgradera sina snäckskal för att passa.
Med oändlig efterfrågan på större hem
har eremitkrabban kommit på en genialisk lösning.
När en eremitkrabba hittar ett skal som inte passar...
...signalerar den åt andra att komma och inspektera.
Och när eremitkrabbor av rätt storlek anländer...
...bildar de radhuslänga.
Från stora till små.
De största flyttar först.
Sen tar alla den bostad som nyss blivit ledig.
Hon kommer sent till festen.
Men det blir alltid ett skal över.
Det minsta.
En krabba vet på något sätt när den har hittat sitt rätta hem.
Äntligen en lämplig tillflykt.
Hon behöver den.
Den här årstiden är ovädren aldrig långt borta.
Längre inåt landet svämmar floden fortfarande över efter senaste ovädret...
...och för ut regnvatten till havet.
Men en del går åt andra hållet.
Gobitrichinotus färdas uppströms för att hitta rätt plats att lägga sina ägg.
För att undvika konkurrens går vissa hanar väldigt långt.
Han är mindre än en tesked,
men med fenorna som sugkoppar och med munnen att ta griptag
kan han klara forsarna.
Men det här...
...kan bli svårare.
Gobitrichinotus kan simma uppför vattenfall som är 350 meter höga.
Nästan lika högt som Empire State Building.
Färden upp tar flera dagar.
Många försöker...
...men färre än en på hundra lyckas.
Det lönar sig att ta det lugnt.
Framgång.
Och en chans att fortplanta sig.
Och skicka nästa generation tillbaka nedströms.
Fukten efter en stormsäsongen väcker en explosion av liv.
En jamaicansk bergskrabba är bara stor som en sockerbit.
Den behöver inte vara i vattnet för att överleva.
Men en mor behöver vattnet för att fortplanta sig.
Regnvatten har samlats upp i små klippölar,
men det är för riskabelt att uppfostra en familj här.
Hon har rätt lösning.
Med hjälp av särskilda hårstrån drar hon in vatten i skalet.
Nu behöver hon en plats att förvara det på.
Ett tomt snigelskal stort som en tändsticksask.
Perfekt för att förvara några droppar.
Och tryggt nog för en ny familj.
Tjugo krabbungar,
var och en stor som ett sandkorn.
De närmaste tre månaderna
förser hon dem med föda, vatten och skydd
i deras lilla snäckhem.
Stormsäsongen fortsätter, och med all fukt i luften
kan eleutherodactylus coqui fortplanta sig enbart på vatten.
Livets mirakel börjar som en enda cell.
Deras hängivna far vakar över dem.
Hälften så stor som en jordgubbe
men redo att försvara sin avkomma mot varje hot.
En hungrig snigel...
...dubbelt så stor som han.
Han kan inte flytta sina ägg.
Det finns ingen utväg.
Han slår tillbaka...
...men snigeln ger sig inte.
Den här orädde fadern har två veckors vakttjänst kvar
innan hans ägg äntligen kan kläckas.
Kolibrihonan söker efter en ny partner.
En så liten hane kan vara svår att hitta.
Om han inte så gärna ville synas.
Han måste jobba hårt för att charma henne.
En pytteliten dansare.
Hans ihärdighet ger resultat.
Hon ska snart få ungar igen och behöver bygga ett nytt bo.
Spindelnät är det idealiska limmet för att kleta ihop alltsammans.
Hon börjar med att spinna grunden.
Och efter bara några dagar
är hennes bo redo för en ny rad dyrbara ägg.
Men ute på havet... är nåt stort på gång.
När havstemperaturen ökar under året
skapar den allt häftigare tropiska stormar.
Karibiska anolisar är förvånansvärt välanpassade
för sådant extremt väder.
Extra stora trampdynor hjälper dem att hålla sig kvar
i vindstyrkor upp till 200 km/h.
Men ovädret samlar ännu kraft.
Det här är orkanen Dorian.
En storm lika stor som Kansas.
När världens mäktigaste oväder slår till...
...är smådjuren utlämnade på nåd och onåd.
Vindstyrkorna ökar till 80 sekundmeter.
En direktträff betyder katastrof.
Varje år drabbas Karibiska havet av orkaner.
Men av tusentals öar drabbas bara några få av deras fulla kraft.
Turen avgör vem som överlever...
...liksom storleken.
Smådjur har oftast den bästa chansen att finna skydd från ovädret
och återhämta sig snabbt.
Mitt i stormsäsongen, oavsett väder,
kryper eremitkrabban tillbaka till stranden.
Nymånen är signalen för deras massmigration.
Under tre dygn samlas tusentals.
Alla honor med sina ägg.
Så fort de når vattnet...
...kläcks äggen.
Miljoner mikroskopiska larver spolas ut i havet.
De flyter på vågorna och växer...
...tills det är dags att nå land
och kolonisera nya marker.
Det är de minsta djuren som bäst utnyttjar
de begränsade möjligheterna på karibiska öar.
Eleutherodactylus coqui är nu fullt utvecklade...
...och redo att kläckas.
Deras pappas hängivenhet
har gett dem chansen att leva sitt eget liv
i den här stora världen.
Och den här mammans ihärdighet har gett henne en nystart.
En ny generation av små underverk...
...som inte finns någon annanstans...
...än på de här dyrbara öarna.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson