Planēta Zeme ir tik iespaidīga,
ka sīkumus var arī nepamanīt.
Bet, ieskatoties ciešāk,
atklājas vesela pasaule.
Pasaule, kurā sīkiem varoņiem
un maziem briesmoņiem
ir vajadzīgas neticamas superspējas,
lai visam par spīti varētu svinēt uzvaru.
Karību salas.
STĀSTA POLS RADS
Te izskatās kā paradīzē.
Un šķiet - te ir jaukas mājas Kubas bišu kolibri,
kas nav daudz lielāks par biti.
Tas ir mazākais putns pasaulē.
Dažādi mazi izstumtie
ir atraduši ceļu uz šīm salām.
Daudzi ir sīkākie savas klases pārstāvji un nav atrodami nekur citur uz Zemes.
Ēdamā un telpas salās ir tik maz,
ka bieži izdzīvo tikai mazākie.
Bet paradīzei ir arī tumšā puse.
Kad sākas viesuļvētru sezona,
sīkajiem dzīvniekiem ir jāstājas pretī vienam no lielākajiem spēkiem pasaulē.
SALA
Saulainās dienās Karību salu dzīve san no iespēju pārpilnības.
Bišu kolibri tēviņš
meklē partneri
un ir ļoti saposies.
Bet šī mātīte ir aizņemta.
Viņa rūpējas par diviem putnēniem,
kas tikko izšķīlušies no kafijas pupiņas lieluma oliņām
espreso tasītes lieluma mājiņā.
Četrās dienās, ēdot kukaiņus un nektāru, tie izaugs divreiz lielāki.
Ēdiena sagādāšana prasa milzu pūles.
Kolibri sadedzina enerģiju ātrāk nekā jebkurš cits dzīvnieks,
tāpēc viņai jāaplido simtiem ziedu dienā.
Viņa ir tik sīciņa, ka kukaiņi ir nozīmīgi konkurenti.
Un, kamēr viņa barojas, ligzda paliek neapsargāta.
Bīstama ir pat viena skudra.
Un, kad to sarodas arvien vairāk, putnēniem draud nopietnas briesmas.
Tieši laikā.
Mamma ir atpakaļ, lai tos izglābtu.
Laika gaitā Karību salu dzīvās radības ir mainījušās -
sarukušas, lai iztiktu no tā nelielā pārtikas daudzuma, kas ir pieejams.
Slaidā aklene
ir tieva kā spageti
un uz pusi īsāka par to.
Tā medī skudras.
Savā ziņā.
Pieaugušās skudras ir par lielu šīs čūskas sīkajiem žokļiem,
taču to kūniņas - tieši laikā.
Daudzi no šiem miniatūrajiem retumiem dzīvo tikai uz vienas salas.
Tikai pussērkociņu garais pundurgekons
ir viena no mazākajām ķirzakām pasaulē.
Tas ir īstajā izmērā, lai trūdošajās lapās medītu mikroskopiskus kukaiņus,
bet varbūt mazliet par mazu, lai stātos pretī tropiskai vētrai.
Lietuslāses krīt kā bumbas.
Kolibri mamma dara, ko var, lai pasargātu savus putnēnus.
Citi meklē patvērumu.
Tomēr vētra ir tik spēcīga,
ka vienīgā iespēja ir ligzdu pamest.
Zemsedzei pāri veļas paisuma vilnis.
Taču izmērs ir pundurgekona superspēks.
Viņš ir tik mazs un viegls, ka burtiski iet pa ūdens virsu
un paliek peldus, līdz plūdi atkāpjas.
Vairāk nekā 15 tropiskās vētras, kas Karību salas plosa ik gadu,
ātri vien var pārvērst paradīzi par elli.
Kolibri putnēni ir aizskaloti prom.
Viņai viss jāsāk no gala,
kamēr nav sākusies nākamā vētra.
Pēc vētras jūrā ir ieskaloti augi.
Kopā ar tiem peld arī dzīvās radības.
Dažkārt ceļotājam paveicas un tas sasniedz jaunus krastus.
Tieši tā daudzi dzīvnieki kolonizē jaunas salas.
Mazā un izturīgā ķirzaka anole ir veiksmīga bezbiļetniece.
Bet citi te ir ieradušies jau daudz agrāk.
Hutijas un iguānas izdzīvo, vācot visu, kas tiek izskalots krastā.
Viņai jātiek prom no pludmales.
Līdz drošībai viņu šķir tikai pāris metru.
Vajag tikai dažus drosmīgus celmlaužus, lai sāktos gluži jauna populācija.
Vētra ir sagādājusi veltes visu izmēru pludmales pārmeklētājiem -
no hutijām līdz sānpeldvēžiem.
Bet ne visi te meklē ēdienu.
Šis vientuļniekvēzis meklē sev jaunu māju.
Viņa pašreizējā māja ir ļoti nolaistā stāvoklī.
Vētras laikā ir izskaloti jauni gliemežvāki,
bet atrast pareizo izmēru nav viegli.
Viņš ir tikai golfa bumbiņas izmērā,
taču vientuļniekvēži var izaugt pat tik lieli kā kokosrieksts
un čaula jāmaina regulāri, lai tā derētu.
Noguruši no nebeidzamās vajadzības meklēt lielāku māju,
vientuļniekvēži ir atraduši ģeniālu risinājumu.
Kad vēzis atrod čaulu, kas tam neder,
tas signalizē pārējiem, lai tie atnāk to novērtēt.
Kad ierodas īstā izmēra vēzis,
tie izveido māju ķēdi -
no lielākās uz mazāko.
Lielākais vēzis pārvācas pirmais.
Tad katrs nākamais ieņem atbrīvoto īpašumu, kas ir vienu izmēru lielāks.
Viņš ir atnācis par vēlu,
taču viena čaula vienmēr paliek pāri.
Vismazākā.
Vēzis kaut kā zina, ka ir atradis pareizā izmēra čaulu.
Beidzot kārtīgs patvērums.
Tas viņam noderēs.
Šajā gadalaikā drīz atkal būs slikti laikapstākļi.
Dziļāk salā upes joprojām trako pēc pēdējās vētras,
nesot lietus ūdeni uz jūru.
Bet daži dodas pretējā virzienā.
Jūrasgrunduļi ceļo pret straumi, lai atrastu labāko vietu, kur vairoties.
Lai izvairītos no sāncenšiem, daži tēviņi nopūlas īpaši.
Šīs zivis ir mazākas par tējkaroti,
bet, izmantojot spuras kā piesūcekņus un muti, lai pieturētos,
tās uzveic krāces.
Taču šis...
būs daudz grūtāk.
Jūrasgrunduļi spēj uzrāpties pa 350 metrus augstu ūdenskritumu.
Tas ir gandrīz Empire State Building augstumā.
Būs jākāpj vairākas dienas.
Kāpt mēģina daudzi,
bet izdzīvo mazāk nekā viens no simta.
Prātīga kāpšana atmaksājas.
Veiksme.
Un iespēja vairoties,
lai nosūtītu lejā pa straumi jaunu paaudzi.
Vētru sezonas mitrums izraisa dzīvības sprādzienu.
Jamaikas kalnu krabis ir tikai cukurgrauda lielumā.
Tam nav vajadzīgs ūdens, lai izdzīvotu,
tomēr mātītei to vajag, lai vairotos.
Sīkās klinšu peļķītēs ir saglabājies lietus ūdens,
bet radīt šeit ģimeni ir pārāk riskanti.
Viņa ir atradusi risinājumu.
Izmantojot īpašus matiņus, viņa pievelk pie čaulas plānu ūdens kārtiņu.
Nu viņai jāatrod vieta, kur to glabāt.
Tukša gliemeža čaula sērkociņu kastītes lielumā.
Ideāla, lai uzglabātu dažas piles,
un pietiekami droša jaunai ģimenei.
Divdesmit sīku krabīšu,
katrs ne lielāks par smilšu graudu.
Nākamos trīs mēnešus
šajā gliemeža čaulas mājiņā
viņa tos baros, mitrinās un aizsargās.
Vētru sezonai turpinoties, gaisa mitrums ir tik liels,
ka lietusvardes var vairoties pavisam bez ūdens.
Dzīvības brīnums sākas kā viena šūna.
Uzticamais tēvs tās uzmana.
Viņš ir tikai zemenes lielumā,
taču ir gatavs aizsargāt savus pēcnācējus pret jebkādiem draudiem.
Izsalcis gliemezis,
divtik liels kā viņš.
Ikrus pārvietot nevar.
Glābiņa nav.
Viņš cīnās pretī,
taču gliemezis nerimstas.
Šim bezbailīgajam tēvam sarga pienākumi jāveic vēl divas nedēļas,
līdz mazie beidzot izšķilsies.
Kolibri mātīte meklē jaunu partneri.
Tik mazu tēviņu varētu būt grūti atrast,
ja viņš tik izmisīgi necenstos, lai viņu pamana.
Tēviņam būs jāpapūlas, lai viņu pārliecinātu.
Mazais dejotājs.
Beidzot neatlaidība atmaksājas.
Drīz viņa atkal būs māte, tāpēc jābūvē jauna ligzda.
Zirnekļa tīkla pavedieni ir kā ideāla līme, kas visu satur kopā.
Vispirms viņa auž pamatus.
Jau pēc dažām dienām
viņas ligzda būs gatava auklēt jaunu dārgo perējumu.
Bet tālāk jūrā... briest kaut kas liels.
Tā kā okeāna temperatūra visu gadu kāpj,
rodas arvien spēcīgākas tropiskās vētras.
Karību salu anoles ir pārsteidzoši labi pielāgotas tam,
lai pārciestu šādus ekstrēmus laikapstākļus.
Īpaši lieli pēdu spilventiņi palīdz tām noturēties vējā,
kura ātrums ir 200 kilometru stundā.
Bet vētra joprojām pieņemas spēkā.
Tā ir viesuļvētra "Dorians".
Vētra Kanzasas štata lielumā.
Kad plosās pasaules spēcīgākās dabas kataklizmas,
mazās radības to priekšā ir bezspēcīgas.
Vēja ātrums pieaug līdz 300 kilometriem stundā.
Tiešs trieciens nes pilnīgu iznīcību.
Karību salas viesuļvētrās tiek postītas katru gadu,
bet no tūkstošiem salu tikai dažām ir jāiztur spēcīgākais trieciens.
To, kurš izdzīvo, nosaka veiksme
un izmērs.
Sīkajiem dzīvniekiem bieži ir vislabākās iespējas patverties no vētras
un ātri atgūties.
Vētru sezonas vidū - spīd saule vai līst lietus -
vientuļniekvēži dodas atpakaļ uz liedagu.
Jaunais mēness izraisa to masveida migrāciju.
Trīs dienas un naktis te pulcējas tūkstoši.
Tās visas ir mātītes, kas nes olas.
Tiklīdz tās pieskaras ūdenim,
olas izšķiļas.
Jūrā tiek ieskaloti miljoni mikroskopisku kūniņu.
Augot tās pārvietosies ar straumēm,
līdz pienāks laiks iznākt krastā
un kolonizēt jaunas zemes.
Tieši sīkākie dzīvnieki Karību salu ierobežotās iespējas izmanto vislabāk.
Mazās lietusvardītes tagad ir pilnīgi izveidojušās
un ir gatavas izšķilties.
To uzticamais tēvs
ir devis tām iespēju iet savu ceļu
šajā lielajā, plašajā pasaulē.
Un šīs mātes neatlaidība ir devusi viņai jaunu sākumu.
Jauna tādu sīko brīnumu paaudze,
kas nav atrodami nekur citur
kā vienīgi šajās bagātību salās.
Tulkojusi Inguna Puķīte