Planeta Země je tak úžasná,
že je to, co je malé, snadné přehlédnout.
Ale podívejte se zblízka
a uvidíte neobjevený svět.
Svět, kde malí hrdinové...
...a malé příšery...
...potřebují neuvěřitelné superschopnosti...
...aby jim pomohly přežít... navzdory obrovským překážkám.
Maličký svět
Džungle Latinské Ameriky.
Malých tvorů tady žije...
KOMENTÁŘ PAULA RUDDA
...nejvíc na světě.
Dole ve spadaném listí právě začíná nový život.
Tato pralesnička drobná nese na zádech svého pulce.
Je veliký asi jako zrnko rýže.
Podsvětí džungle je pro její dítě nebezpečné.
Musí pro něj najít bezpečné místo, kde vyroste.
To je až tam nahoře... ve větvích tohoto 40metrového džunglového mrakodrapu.
Pro žábu o velikosti hroznu...
...je to jako Mount Everest.
Drží se přilnavými chodidly.
Ale fatální může být i jediné uklouznutí.
Ve stromech má spoustu společnosti.
Od kořenů...
...po špičku.
Na jediném stromě může žít až 5 000 různých druhů malých živočichů.
Konečně nahoře v koruně, kde svítí slunce.
Z bromélie je skvělé podkroví s bazénem, kde může její pulec vyrůst.
V džungli je malých živočichů, co soupeří o potravu a prostor, tolik...
...že je zde život nebezpečný.
Přežijí jen opravdoví odborníci.
DŽUNGLE
Seznamte se s nejmenší opicí na světě.
Toto je kosman zakrslý.
Dospělý jedinec je velký jako dlaň.
Když jste tak malí, je těžké rozeznat, kdo je přítel... nepřítel... či potrava.
Aspoň ale můžou najít zdroj potravy přímo pod nosem.
Ostrými zuby odlupují kůru
a vytváří miniaturní studny, které se naplní vynikající sladkou mízou.
Na velkém stromě jich může být i víc než 1 000.
To jedna rodina lehce zařídí.
A je to dobře. V tlupě jsou nové přírůstky.
Každý o velikosti pingpongového míčku.
Kosmanům se téměř vždy narodí dvojčata.
O mláďata se starají oba rodiče... a dokonce i starší sourozenci.
Tedy když se neperou.
Pro tyto kapesní primáty je spolupráce životním stylem.
Stejně tak poflakování se ve střední části stromu.
Dole je to moc nebezpečné...
...a nahoře je přeplněno.
Nahoře vládnou vřešťani, kteří jsou 60krát větší než kosmani.
Osmdesát procent života džungle se odehrává právě v korunách stromů.
Dole na zemi je život o něco namáhavější.
Slunce sem téměř nesvítí, takže toho tady moc neroste.
Tento prťavý aguti se spoléhá na to, co spadne seshora.
Déšť je mízou džungle.
Ročně spadnou až tři metry srážek.
Na maličké životy má obrovský vliv každá kapka.
Přeháňky doplňují vodu v bazénu pulce.
Ale všeho moc škodí.
Rostliny a kůra nasakují vodu a staré stromy nabírají na hmotnosti.
Přívalové deště odplaví vrstvičku hlíny.
Tyto obří stromy vydrží průtrže celá staletí...
...až jednoho dne...
Když spadne tak velký strom...
...zanechá to v životě džungle díru.
Pralesnička drobná to přežila.
Ale její pulec zůstal nechráněný.
A had Leimadophis epinephelus to umí vycítit.
Matka nemůže udělat nic jiného...
...než začít odznova.
Co je pro některé katastrofa... je pro jiné štěstí.
Mravenci střihači už nahoru nemusí lézt.
Listy jsou sice mnohonásobně větší než oni...
...ale každý z mravenců unese desetinásobek své váhy.
Kolonie osmi milionů mravenců obere celý strom během několika dní.
Padlý obr přitahuje i jiné listožrouty.
Kosmani ale bohužel listy nežerou.
A ztráta velkého stromu s mízou je velkou komplikací.
Tito malí skřítci však umí být i predátory.
Jejich pružné nohy je umí vystřelit až do vzdálenosti třech metrů.
Zahnuté drápy drží jako malé vystřelovací háky.
A zuby na okusování kůry fungují stejně dobře i na hmyz.
Pro tyto miniaturní opičky je lov ve spleti padlých větví hračkou.
Sní celkem cokoliv, co popadnou.
Ale není vše takové, jaké se zdá.
Úžasná ukázka mimikry.
Tato housenka napodobuje hada tak přesvědčivě...
...až je to děsivé.
Po staletích stínu
je najednou... země prosycena sluncem.
Semínka, která zde nečinně ležela, začínají u země, ale míří vysoko.
Je to závod o světlo.
Pnoucí rostliny a liány vystartovaly rychle.
V boji o slunce dusí mladé stromky.
Brzy je padlý obr pokrytý novým porostem.
A díra je přeměněna v bujnou mýtinu.
Ale rajská zahrada to není.
Kolibříci váží jako list papíru.
Svoji malou velikost dohánějí agresivitou.
Někteří mají zobák jako dýku, a dokonce i zuby.
To vše jen na souboje o květiny.
Kolibříci musí doplňovat palivo co pár minut.
Vroubkovaným jazykem nabírají nektar 20krát za sekundu.
Musí být rychlí.
Konkurence je vytrvalá.
Ale může to fungovat i jinak.
Květy helikónie mají srpkovitý tvar
a většina kolibříků se jimi živit nemůže.
Kolibřík šedobřichý má však dlouhý zahnutý zobák.
Umožňuje mu se v klidu krmit nektarem.
Tedy skoro.
Tito roztoči jsou menší
než špendlíková hlavička a celou tuto helikónii vypili dosucha.
Na další květinu se musí s někým svézt.
Kdyby byli velcí, byli by rychlí skoro jako gepard.
Běží po zobáku kolibříka...
...schovají se v nozdrách...
...a můžou přeletět na další květinu.
Jakmile mýtina zaroste, upadne podrost opět do tmy.
Houbám se v těchto podmínkách daří.
Rozkládají zbytky padlých stromů.
Najít zde čerstvou potravu je mnohem těžší.
Skořápka para ořechu je pro většinu zvířat moc tvrdá.
Ne však pro agutiho.
Co nesežere hned, to si zakope na později.
Je přirozeně nervózní.
A z dobrého důvodu.
Margay je jen nepatrně větší než kočka domácí.
Je však mnohem nebezpečnější.
Temný lesní podrost skrývá mnoho predátorů.
A v malém měřítku jsou daleko hrozivější.
Tento tiše se plížící drápkovec dlouhý jako prst má 40 malých panožek.
Jeho taktika lovu je jako vytržená ze sci-fi.
Pohyb kořisti sleduje vibračními senzory na těle.
K použití své tajné zbraně...
...musí přilézt blíž.
Vystřelující sítě.
Lepkavá vlákna ztvrdnou v řádu sekund.
Není úniku.
Maličcí tvorové musí být neustále ve střehu.
Samička pralesničky drobné právě nakladla novou snůšku vajíček.
Ale ochraňovat je je práce samečka.
Sytě červená barva je pro predátory varováním.
Jeho kůže vylučuje smrtící jed.
Ale je tu problém...
Hadi Leimadophis jsou imunní.
Jsou extrémně citliví na jakýkoliv pohyb.
Když se ani nehne...
...tak by to mohl přežít.
Ale před vším se neschová.
Druhý samec. Rival.
Toto teritorium chce.
Jestliže vyhraje, tak ta vajíčka sežere.
Tomuto tatínkovi jde o všechno.
Oba neváží víc než kostka cukru. Jsou stejně silní.
Takhle můžou pokračovat i přes půl hodiny.
Malý žabák už začíná být unavený.
Ale táta nakonec vyhrál.
Jeho rival to vzdal. Aspoň prozatím.
Táta bude hlídat ještě dva týdny. Pak se vajíčka vylíhnou.
Čím je les starší, vznikají komplikovanější vztahy.
Tento samec orchidejové včely má výjimečnou misi.
Aby se sem dostal, uletěl přes 40 kilometrů.
A není sám.
Všichni jsou to samci... a všichni chtějí jen jedno.
Ne pyl...
...ale parfém.
Tato orchidej produkuje voňavku,
díky které bude sameček pro samičky neodolatelný.
Nasbírá jí tedy, co nejvíc může.
Ale když nebude opatrný...
...utopí se v ní.
Cesta ven je jen jedna.
A je velmi úzká.
Orchidej ho nenechá odletět bez daru na rozloučenou.
Na záda mu nalepila balíček pylu.
Mise malého včelího samce pokračuje.
Ale orchidej už má hotovo.
Zdá se, že se život kosmanů zakrslých vrací do normálu.
Hmyz je poslední dobou těžko k sehnání.
Ale to nevadí.
Pracovali na vytváření nových studní s mízou.
A hluční sousedé jsou také zpět.
Dělají rámus... jsou nenažraní...
...a dělají nepořádek.
Když příroda zavolá...
...odpovědnost padne na ty nejmenší.
Tento maličký superhrdina udržuje korunu stromů čistou.
Je to brouk o velikosti deseticentu.
Žádná hromada ho nezastaví.
Je výš než 20 metrů...
...musí se držet.
A tady máme zbytek úklidové čety.
Kuličky z trusu si odkutálí pryč a zahrabou je.
Potrava pro potomky.
A hnojivo pro les.
Džungle je komplexní svět plný úžasných malých zvířat.
Všichni v něm hrají jedinečnou roli.
Tito maličcí primáti už také zapadli.
Jejich malý, přeplněný kousek lesa se neustále mění.
Prozatím... je život sladký.
Dole...
...leží para ořech, co tam zapomněl jeden z agutiů.
Pomalu si ve stínu roste.
A bude to na dlouho.
Z malých začátků... vzniknou obři.
Džungle vypadá jako nekonečné zelené moře...
...ale každý strom je domovem celého vesmíru malých zázraků.
Pralesnička drobná hledá pro svého pulce bezpečné místo.
Měla by si pospíšit.
A vychovat další generaci.
Ale až nahoru...
...vede dlouhá cesta.
Překlad titulků: Karel Himmer