A Föld annyira látványos,
hogy az apróságokat könnyű nem észrevenni.
De ha jobban megnézzük...
egy felfedezetlen világra bukkanunk.
Ebben a világban a csöppnyi hősöknek...
és az apró szörnyeknek...
hihetetlen szupererő kell ahhoz...
hogy legyűrjék a rájuk váró óriási nehézségeket.
APRÓ VILÁG
Latin-Amerika őserdői.
A világon sehol máshol...
NARRÁTOR:
...nincs ennyi apró élőlény.
Az avarban éppen új élet kezdődik.
Ez a nőstény eperbéka a hátán hordozza az ebihalát,
amely nagyjából akkora, mint egy rizsszem.
A talajszint a béka kicsinye számára túl veszélyes.
Biztonságos helyre lesz szüksége.
Fent a magasban, egy 40 méteres őserdei felhőkarcoló ágai között.
Egy szőlőszem nagyságú béka számára...
ez maga az Everest.
Ragacsos talpával kapaszkodik,
de ha megcsúszik, az végzetes lehet.
A béka a fán nincs egyedül.
A gyökerétől...
a csúcsáig...
akár 5000 különféle apróság is élhet
egyetlen fán.
Végre elérte a napsütötte lombkoronát.
A bromélia kelyhének luxusmedencéjében
szépen cseperedhet az ebihal.
Az őserdőben annyi apróság verseng az élelemért és a helyért,
hogy az életük állandó veszélyben van.
Csak az igazán profik maradnak életben.
ŐSERDŐ
Íme a világ legkisebb majma.
A törpe selyemmajom.
A felnőtt állat elfér a tenyerünkben.
Ha valaki ilyen kicsi, nehezen dönti el, ki a barát, ki az ellenség és az eleség.
De tudja, hogy csapolja meg a közeli élelemforrást.
Éles fogaival lerágja a fakérget,
így apró mélyedéseket hoz létre, amelyek megtelnek ízletes édes nedvvel.
Egy nagy fán 1000-nél is több mélyedés lehet.
Bőven elég a gyarapodó családnak.
Még szerencse, mert a csapat új tagokkal bővül.
Mindegyikük akkora, mint egy pingponglabda.
A selyemmajom szinte mindig ikreket szül.
A kicsikre a szülők együtt vigyáznak, és a nagyobb testvérek is besegítenek...
ha épp nem veszekszenek.
A pöttöm főemlősök életének lényege az együttműködés.
Meg az, hogy a fa közepe táján lebzselnek.
Odalent túl veszélyes...
odafent pedig túl zsúfolt.
Idefent a selyemmajomnál hatvanszor nagyobb bőgőmajom az úr.
Az őserdei élőlények 80%-a a lombkoronában található.
Talajszinten meglehetősen küzdelmes az élet.
A nap itt szinte soha nem süt, így a növényzet ritkás.
Ez a parányi aguti azon él, ami odafentről lepotyog.
Az eső az őserdő életadója.
Az évi csapadékmennyiség három méter is lehet.
Az apróságok életére minden csepp óriási hatással van.
Az esőzés feltölti az ebihal lakóhelyét.
De a jóból is megárthat a sok.
A növények és a kéreg felszívják a vizet, így a vén fák súlya jelentősen megnő.
Az özönvízszerű esőzés elmossa a vékony talajréteget.
Az óriási fák évszázadokon keresztül tűrik a heves esőzéseket...
aztán egy nap...
Amikor egy ekkora fa kidől...
óriási űrt hagy az őserdei életben.
Az eperbéka túlélte.
De az ebihal védtelenné vált.
Ez a kígyó megérezte.
Az anya nem tehet mást...
mint kezdi elölről.
Ami egyeseknek katasztrófa, az másoknak rendkívüli lehetőség.
A levélvágó hangyáknak már nem kell fára mászniuk.
A levelek sokkal nagyobbak a hangyáknál.
Egy hangya azonban a saját testsúlya tízszeresét is elbírja.
És egy nyolcmilliós kolónia egy ekkora fát pár nap alatt lecsupaszít.
A hatalmas kidőlt fa sokféle más növényevőt is vonz.
A selyemmajomnak a levél sajnos nem felel meg.
És a nedvet adó fa elvesztése megnehezíti a dolgát.
Ezekben az apró mitugrászokban meglepő módon egy-egy ragadozó rejtőzik.
Ruganyos lábuk segítségével akár három métert is képesek ugrani.
Ívelt karmaik mini csáklyaként funkcionálnak.
És fogaik ugyanúgy megbirkóznak a rovarokkal, ahogy a fakéreggel.
Ezek a pöttöm majmok könnyedén vadásznak a leszakadt ágak szövevényében.
Szinte bármit megesznek, amihez hozzájutnak.
De a látszat néha csal.
A mimikri elképesztő megnyilvánulása.
Ez a hernyó olyan meggyőzően alakítja a veszedelmes mérges kígyót,
hogy az már félelmetes.
Az erdő talaja
évszázadokon át volt árnyékban, és most egyszerre napfényben fürdik.
Az eddig nyugvó magok lassan indulnak be, de magasra törnek.
Beindult a fényért folyó verseny.
A kúszónövények és az indák gyorsan elstartolnak...
és megfojtják a napfényért küzdő facsemetéket.
A kidőlt hatalmas fát rövid időn belül új növényzet borítja.
És a fa helye buja tisztássá változik.
De a hely közel sem édenkert.
A kolibrik pehelykönnyűek.
Parányi méretüket agresszív viselkedéssel ellensúlyozzák.
Némelyiküknek késszerű csőre és foga is van.
És a virágokért folyik a harc.
A kolibri pár percenként kénytelen táplálkozni.
Finom, csöves nyelvével másodpercenként 20-szor gyűjthet nektárt.
Kénytelen sietni.
Hiszen a konkurencia könyörtelen.
De van más megoldás is.
A rákollóvirág félhold alakú virágai
a legtöbb kolibri számára elérhetetlenek.
A zöldhátú remetekolibrinak hosszú görbe csőre van.
Segítségével békében gyűjtheti a nektárt.
Többé-kevésbé.
A tűhegynél is kisebb atkák
szinte teljesen kiszárították ezt a rákollóvirágot.
Fuvar kell nekik a következő virághoz.
Az atka méretarányosan közel olyan gyors, mint a gepárd.
A kolibri csőréhez rohan...
és elbújik az orrlyukában...
így légi úton jut el a következő virágra.
A tisztás elburjánzik,
és az erdei talaj ismét sötétségbe borul.
A nedves környezet ideális a gombák számára...
amelyek a kidőlt fák maradványait élik fel.
Itt jóval nehezebb friss élelemhez jutni.
A paradió tokját a legtöbb állat nem tudja feltörni.
Ám az aguti igen.
Amit nem bír megenni, azt elássa későbbre.
Természeténél fogva izgulós.
Jó oka van rá.
A hosszúfarkú macska alig nagyobb a házi macskánál...
mégis sokkal veszedelmesebb.
Az erdő sötét talajszintjén számos ragadozó rejtőzik.
Kisebbek, de annál fenyegetőbbek.
A karmos féreglábú
ujj hosszúságú, és 40 apró lábán csendben lopakodik.
Vadászati módszere sci-fibe illő.
Áldozata mozgását a testén lévő rezgésszenzorokkal követi.
Közelebb kell osonnia...
hogy használhassa titkos fegyverét.
A hálóvetőt.
A ragacsos szálak pillanatok alatt megkeményednek.
Innen nincs menekvés.
Az apróságoknak folyamatosan résen kell lenniük.
A nőstény eperbéka egy újabb csomó petét rakott le.
Őrizni már a hímnek kell őket.
Az élénkpiros szín elrettenti a ragadozókat.
A béka bőre halálos mérget választ ki.
Csupán egy gond van.
Ez a kígyófaj immunis a méregre.
Továbbá igen kifinomult a mozgásérzékelése.
Ha teljesen mozdulatlan...
talán megúszhatja.
De nem bújhat el minden elől.
Itt egy rivális hím.
A területére pályázik.
Ha megkaparintja, megeszi a petéket.
Az apa számára a küzdelemnek óriási a tétje.
Egyikük se nagyobb egy kockacukornál, így egyenlő ellenfelek.
Több mint fél órán át is bírják.
A kis béka kezd fáradni.
De az apa győzedelmeskedik.
Megszabadult riválisától, legalábbis egyelőre.
A peték kikeléséig még két hétig kell őrködnie.
Ahogy az erdő gyarapodik, szövevényesebb viszonyok alakulnak ki.
Az orchideaméh szokatlan küldetésre indul.
Negyven kilométert tett meg idáig.
Társai is vannak.
Csupa hím, és mindegyik egy dolgot akar.
Nem pollent.
Hanem parfümöt.
Az orchidea illatanyaga
ellenállhatatlanná teszi a hímet a nőstények számára.
Ezért annyit gyűjt, amennyit csak bír.
De ha nem vigyáz...
megfullad.
Csak egy kijárat van.
Szűkös a hely.
Az orchidea nem engedi el búcsúajándék nélkül.
A méh hátára egy pollencsomag tapadt.
A kicsi méh folytatja párkereső küldetését,
és a virág elvégezte dolgát.
Úgy tűnik, a törpe selyemmajmok élete visszatér a megszokott kerékvágásba.
Mostanában nehezebben jutnak rovarokhoz.
De semmi gond.
Szorgosan új üregeket vájtak új fákba.
Zajos szomszédaik is visszatértek.
Zajonganak, lenyúlják az ételt...
és mocskot csinálnak.
Ha szólít a természet,
a kicsiknek kell intézkedni.
A lombkoronát ez a parányi szuperhős tartja tisztán.
Egy pénzérme nagyságú bogár.
Nincs előtte lehetetlen.
Húszméteres magasságban...
erősen kapaszkodik.
Érkezik a takarítóbrigád többi tagja.
A trágyagombócot elgurítják és elássák.
Táplálja a kicsiket.
Trágyázza az erdőt.
Az őserdő összetett világát csodálatos apró állatok népesítik be.
Mindegyiknek saját feladata van.
Ezek a pöttöm főemlősök is megtalálták a helyüket.
Kicsi és zsúfolt területük állandóan változik.
De most éppen édes az élet.
Lent pedig...
az aguti otthagyott egy paradiót.
Lassan növekszik az árnyékban.
Kivárásra játszik.
Az aprókból lesznek az óriások.
Az őserdő végtelen zöldterületnek tűnik...
de minden egyes fa számtalan parányi csodának ad otthont.
Az eperbéka
biztonságos helyet keres csöppnyi ebihalának.
Jobb, ha siet...
hogy felnevelhesse az új generációt.
A hosszú út...
a magasba vezet.
A feliratot fordította: Basch Erzsébet