Planēta Zeme ir tik iespaidīga,
ka sīkumus var arī nepamanīt.
Bet, ieskatoties ciešāk,
atklājas vesela pasaule.
Pasaule, kurā sīkiem varoņiem
un maziem briesmoņiem
ir vajadzīgas neticamas superspējas,
lai visam par spīti varētu svinēt uzvaru.
Āfrikas savanna.
Leģendu zeme.
Mājas dažiem no mūsu planētas lielākajiem...
STĀSTA POLS RADS
...un majestātiskākajiem dzīvniekiem.
Taču zem ziloņu kājām ir neizpētīta pasaule.
Lēkātāja pasaule.
Tā ir pilna ar pārsteidzošiem maziem zālēdājiem un sīkiem plēsējiem.
Būt mazam milžu zemē nekad nav viegli,
bet nu, kad šurp nāk dzīvnieku bari, dzīve kļūs vēl grūtāka.
Lēkātājs nav daudz lielāks par kāmi,
taču daudz ātrāks.
Proporcionāli izmēram tas ir trīs reizes ātrāks par gepardu.
Tas skrien ar ātrumu 30 kilometru stundā un nemitīgi dzenas pēc ēdiena.
Ik dienu tam jāapēd gandrīz trešdaļa no paša svara,
lai uzturētu savu straujo dzīvesveidu.
Tāpēc lēkātājs ir izveidojis vairākus tūkstošus kvadrātmetru lielu taku tīklu,
kas palīdz atrast pietiekami daudz pārtikas pat sausajā sezonā.
Kobra uzbrūk zibenīgi,
bet lēkātāja takas ļauj tam būt soli priekšā.
Lēkātāja dzīve ir neprātīgi ātra un vientuļa.
Gluži citāda tā ir šīs lielās sarkanās pils valdniekiem.
Pundurmangusti bieži iekārto mājokli termītu pauguros.
Būdami tikai plaukstas izmērā,
tie spēku un siltumu rod, dzīvojot kopā ar daudziem citiem.
Savannā rīti ir pārsteidzoši auksti.
Kāpēc gan nepagulēt ilgāk?
Bet ne šodien.
Šis mazais degunragputns ir izsalcis.
Viņš grib steigties brokastīs.
Divdesmit mangustu un viens degunragputns varētu šķist dīvaina komanda,
bet, ja esi mazs, turēšanās kopā atmaksājas.
Mangusti medījumu izdzen no slēptuves,
tikmēr degunragputns skatās, vai nedraud briesmas.
Pundurmangusti patrulē lielā platībā,
kas līdzvērtīga 50 futbola laukumiem,
un pa ceļam iezīmē savu teritoriju.
Jo smarža augstāk, jo citiem tie šķitīs lielāki.
Pat sausajā sezonā mangustu teritorija tiem nodrošina visu nepieciešamo pārtiku.
Būdami Āfrikas mazākie gaļēdāji,
tie tomēr nebaidās no liela medījuma.
Indīgs putnu zirneklis.
Izmantojot katru iespēju,
šī stiprā komanda var pārciest pat grūtākos laikus.
Bet, kad sākas lietus, viss mainās.
Dzīvojot ceļā, patvērumu atrast nav viegli.
Bet mangusti ir drošībā un siltumā.
Viņi ir izvēlējušies labu mājokli.
Termītu pauguri lieliski pasargā no sliktiem laikapstākļiem.
Sajaucot siekalas ar zemi,
šie čaklie kukaiņi ceļ pilis, kas ir tik cietas kā betons
un tik lielas kā zilonis.
Sekodami lietum, sāk ierasties lielie dzīvnieki.
Pirmie ainavu maina ziloņi.
Piectonnīgs pēdas nospiedums
rada ūdens pasauli, kur mudž no dažādām sīkām radībām,
ieskaitot vienus no senākajiem šīs planētas iemītniekiem.
Vairogvēži šādos dīķīšos dzīvoja jau tad,
kad tos radīja dinozauru pēdas.
Tikai dažas dienas pēc lietus visa savanna jau viļņojas zaļa.
Kad dzīvnieki ķeras pie ēšanas,
sekas ir iespaidīgas.
Lēkātājam šo čupu neizkustināt,
taču te jau nāk palīgs.
Mēslvaboles pie jaunas kaudzes ir klāt jau dažās sekundēs,
cerot tikt prom ar savu laupījuma daļu,
pirms ierodas sāncenši.
Šī bumbiņa ir ļoti vērtīga.
Tajā ieritināta gan mēslvaboles pārtika, gan cerība iegūt partneri.
Šajā sīkajā pasaulē viens solis var nozīmēt neveiksmi,
bet panisks skrējiens - katastrofu.
Vairāk nekā miljons gnu un zebru - lielākā sauszemes migrācija.
Cerības uz jaunu zāli dzen tās uz priekšu... tieši šurp.
Vainagķīvīte ligzdo atklātā savannā.
Šīs mātītes jaunajam perējumam draud sabradāšana.
Kaut arī gazelei līdz potītēm,
ķīvīte nebaidās stāties tai pretī.
Bet gnu bars nav apturams.
Pārsteidzošā kārtā visas olas ir veselas,
tomēr putnēni izšķilsies tikai pēc mēneša.
Lēkātāja takas ir cietušas vairāk.
Ir laiks veikt ceļu remontu.
Nu atkal ātrajā joslā.
Kamēr baru dzīvnieki ēd zāli, žirafes raugās uz kokiem.
Akācijām sazaļojušas jaunas lapas,
ko aizsargā gari ērkšķi.
Pusmetru garai mēlei tie netraucē.
Tomēr kokam ir vēl viena aizsardzības līnija.
Palīgā dodas akāciju skudru armija.
Skudras uzbrūk žirafei visur, kur vien var iecirst žokļus.
Līdz beidzot tā dodas tālāk.
Akācijai ir īpaši, resnāki, ērkšķi, kur tās uzticamā armija var dzīvot,
un skudrām piemērota lieluma tasītes ar nektāru, lai tās būtu paēdušas.
Sadarbojoties mazās radības spēj pretoties milžiem.
Bet dažreiz prātīgāk ir bēgt.
Asi, griezīgi ilkņi,
150 kilogramu muskuļu.
Kārpcūka ir iespaidīga.
Un šis mangusts zina, ko tā grib.
Lai to palutina.
Drosmīgākais mangusts var izvēlēties treknākās ērces.
Kad pievienojas pārējā komanda, kārpcūka tiek kārtīgi apkopta.
Drīz mangustu spa apmeklē arī citi klienti.
Mangusti pastāvīgos klientus pat iezīmē kā savu teritoriju.
Tie, kas ir mazi un pietiekami gudri,
savā labā prot izmantot pat biedējošākos dzīvniekus.
Vēršu strazdi var iegūt augstāko balvu
un izmantot aso knābi, lai nolasītu parazītus.
Kad vienam saimniekam ir gana, tie lido pie nākamā.
Vēršu strazdiem gandrīz visu barību nodrošina zālēdāji.
Mazliet atjautības un ļoti stipras iekšas ļauj mazajiem dzīvniekiem
izmantot migrāciju, cik labi vien var.
Taču ar plēsoņām, kas nāk tai līdzi, ir grūtāk.
Ķīvītes putnēni ir tikko izšķīlušies.
Mazais vēl tikai mēģina nostāties uz kājām
bīstamā pasaulē.
Šakāļi ir mednieki, kas tver katru iespēju.
Un, jo mazāks dzīvnieks,
jo vieglāk to nomedīt.
Izmisīgs manevrs.
Drosmīgā māte dara visu iespējamo, lai uzmanību piesaistītu sev,
nevis putnēnam.
Ja vien putnēns nekustas, tas ir gandrīz neredzams.
Tomēr skudru kodienus ir grūti ignorēt.
Mamma novērš uzmanību.
Viņa šakāli samulsina, un ar to pietiek.
Bet viņai būs jāturpina putnēnu aizsargāt
līdz migrācijas beigām.
Barus nomoka minimigrācija,
kas tiem iet līdzi visur.
Mušu mākoņi lielākos dzīvniekus satracina,
bet sīkajā pasaulē tās ir pārejošas dzīres.
Atstatus no bariem, nošķīrušās uz klints atseguma,
agāmas gaida, kad ēdiens pie tām atnāks pats.
Lielākoties tās nav sevišķi precīzas.
Tāpēc, kad uzrodas labāka izdevība,
tā ir jāizmanto.
Dienas karstumā te nāk atpūsties lauvas.
Tiem līdzi atlido mušas.
Daudz mušu.
Veiksme pieder drošajiem,
taču aizmigušu lauvu labāk nemodināt.
Varbūt ir kāda neuzkrītošāka pieeja.
Vienreizīgi - ko tik nedabū gatavu, ja esi maziņš!
Bet, metot izaicinājumu briesmām,
neizaicini likteni!
Kad zeme izžūst, dzīvnieku bari dodas tālāk.
Daži par to aiziešanu nemaz neskums.
Atkal būs miers.
Lēkātājs atkal var skriet, kur patīk,
medījot kukaiņus lielā ātrumā,
un nekas nespēj to apturēt.
Gadalaikiem mainoties,
rodas jaunas grūtības.
Izžuvis ziloņa pēdas nospiedums var tiešām izrādīties ceļa gals.
Bet šī vabolīte ir spēcīga.
Tā var pacelt desmit reižu vairāk, nekā pati sver.
Un nu, kad dzīvnieku bari ir prom, tā nevar atļauties šo bumbu zaudēt.
Herkulesa cienīgās pūles ir atmaksājušās.
Kāda mātīte ir gatava šo dārgo īpašumu izmantot kopīgi
un kļūt par partneri.
Laba dzīve ir arī mangustiem.
Vismaz lielākoties.
Viens mangusts var viegli kļūt par kobras upuri,
bet kopā
šī mazā banda nav uzveicama.
Un nu viņiem ir arī jaunkareivji.
Pagaidām tikai mēnesi veci,
bet jau pēc trim mēnešiem
tie būs pilntiesīgi komandas locekļi.
Par spīti pat lielākajai migrācijai pasaulē,
sīkie varoņi ne vien izdzīvo, bet arī pilnvērtīgi dzīvo.
Savanna tiešām ir leģendu zeme.
Un, kā izrādās,
daži no šejienes dižākajiem stāstiem... ir sīki.
Tulkojusi Inguna Puķīte