‎Pe 1 aprilie 1991, ‎comandoul Ulrich Wessel
‎l-a împușcat pe președintele Treuhand, ‎Detlev Karsten Rohwedder.
‎Rohwedder era în poziții-cheie ‎din politică și industrie de 20 de ani.
‎Numirea lui de către Bonn ‎ca guvernator în Berlinul de Est
‎era menită să-i încununeze cariera.
‎De la anexare,
‎fosta RDG a devenit practic ‎o colonie a Germaniei de Vest.
‎Economia fostei RDG a fost dezmembrată ‎sistematic,
‎capitalismul având astfel frâu liber ‎să reconstruiască țara
‎conform nevoilor lui ‎și ignorând poporul ei înstrăinat.
‎Guvernul vest-german l-a ales pe Rohwedder ‎să aplice acest plan.
‎Și au ales omul potrivit, ‎date fiind cruzimea și aroganța lui.
‎„Patruzeci de ani de socialism ‎pe teritoriul fostei RDG
‎au distrus mai mult ‎decât al Doilea Război Mondial,”
‎a remarcat el.
‎El, care judecă lumea doar din perspectiva ‎profitului și productivității,
‎iar viețile umane nu contează.
‎Acțiunile Treuhand fac mai mult rău ‎oamenilor decât pierderea slujbelor.
‎Provoacă milioanelor de șomeri ‎nu doar greutăți materiale,
‎ci le sărăcește inimile și mințile.
‎Dacă Treuhand obține ce vrea...
‎„Pentru masele umilite și insultate,
‎această schimbare reprezintă ‎distrugerea stilului lor de viață.
‎Ei urmează ‎să fie închiși în ghetouri de beton
‎care sunt menite ‎să izoleze oamenii unii de alții.”
‎În același timp, ‎comportamentul misogin se manifestă fățiș.
‎Femeile sunt primele concediate ‎când sunt închise firmele din RDG.
‎Grădinițele dispar.
‎Femeile își pierd dreptul să aleagă ‎câți copii să aibă sau dacă să aibă.
‎Pentru noi, în RFG, nu e nimic nou.
‎Considerăm atacul împotriva ‎unuia dintre arhitecții noii Germanii
‎ca un atac care țintește ‎rădăcinile acestei evoluții reacționare.
‎De ce mă simt atât de groaznic?
‎Atât de groaznic
‎TREUHAND
‎Atât de groaznic
‎De ce mă simt atât de groaznic?
‎Atât de groaznic
‎Cei care nu luptă mor puțin câte puțin.
‎Libertatea poate fi câștigată ‎doar prin lupta pentru eliberare.
‎Fracțiunea Armata Roșie,
‎comandoul Ulrich Wessel.
‎Cred că această confesiune e cea mai bună ‎pe care a scris-o RAF.
‎Are de toate.
‎RAF
‎GERMANIA
‎UN SERIAL DOCUMENTAR ORIGINAL NETFLIX
‎Reichul german...
‎Nimeni nu vrea să construiască un zid.
‎Germania de Vest și de Est, ‎o națiune divizată.
‎Unitate, dreptate și libertate...
‎Fracțiunea Armata Roșie.
‎...atacuri demente ‎ale teroriștilor barbari.
‎...Patria
‎Ridicată din ruine...
‎Dărâmați acest zid!
‎Patria noastră, reunificată.
‎Înflorește, patrie germană
‎CAPITALIST
‎Dr Detlev Rohwedder, fiul unui librar,
‎a studiat dreptul și economia.
‎În 1979 a devenit membru al consiliului ‎companiei Hoesch din Dortmund,
‎al cărei președinte este din 1980.
‎Dle Rohwedder, azi aveți reputația
‎unui manager dur și hotărât.
‎Profesia dv v-a schimbat ca persoană?
‎Nu m-am îndoit niciodată că a fost RAF.
‎Că ei au avut responsabilitatea politică
‎și sunt vinovați pentru acest omor. ‎Mi-a fost clar.
‎ROHWEDDER, ASASINAT
‎Șeful agenției Treuhand, Rohwedder, ‎a fost ucis de teroriști.
‎Fracțiunea Armata Roșie a revendicat ‎asasinatul.
‎Azi-dimineață, poliția a găsit un indiciu:
‎un document emblematic ‎lăsat de Fracțiunea Armata Roșie,
‎gruparea teroristă care a vizat deseori ‎ținte din sectorul economic.
‎E una dintre scrisorile obișnuite
‎lăsate de Fracțiunea Armata Roșie ‎după comiterea atacurilor.
‎Noi, la Biroul Federal ‎al Poliției Criminalistice,
‎a trebuit să-i analizăm autenticitatea.
‎Pentru asta, am avut câteva opțiuni.
‎RAF avea propriul echipament de tipărire.
‎Au tipărit scrisorile
‎cu steaua roșie, mitraliera ‎și literele „RAF”
‎folosind așa-numita rotogravură.
‎Când criminaliștii noștri au comparat ‎aceste materiale
‎la microscopul electronic,
‎au confirmat ‎că proveneau din aceeași placă.
‎Scrisoarea era autentică.
‎Ce spune scrisoarea?
‎E o scurtă confesiune...
‎PROCURORUL FEDERAL GENERAL
‎plină de elucubrații politice ‎tipice pentru RAF.
‎„În lupta împotriva planurilor reacționare
‎ale Germaniei Mari și Europei de Vest
‎de a subjuga și exploata ‎oamenii de aici...”
‎și așa mai departe.
‎Într-o scrisoare de cinci pagini, ‎Rohwedder e acuzat
‎că e un strateg capitalist ‎care restructurează brutal firmele.
‎E un manifest plin de lozinci trăsnite ‎și pseudorevoluționare.
‎În același timp, ‎capacitatea lor infracțională a crescut.
‎Nu lasă urme sau indicii utile.
‎Fracțiunea Armata Roșie nu era ‎o Armată Roșie.
‎A fost...
‎Dacă examinați ‎cei 28 de ani ai existenței lor,
‎au fost cel mult o facțiune,
‎adică un grup relativ mic.
‎Unii fac distincția ‎între mai multe generații RAF.
‎În esență, ‎a existat un aflux constant de nou-veniți
‎care au fost asimilați în RAF.
‎Erau ca peștele în apă.
‎Erau gherile urbane.
‎Trăiau ascunși.
‎Dar acest grup a fost destul de îndrăzneț ‎să atace
‎elita politică și de afaceri vest-germană
‎și personalitățile marcante ale țării.
‎Această îndrăzneală a fost fără precedent ‎la scară istorică.
‎Atac cu bombă în RFG.
‎O nouă formă de luptă politică
‎a îngrozit milioane de germani ‎în ultimele săptămâni.
‎Scenele acțiunilor teroriste ‎sunt cumplite.
‎Procurorul General Federal Buback
‎a fost împușcat pe o stradă din Karlsruhe.
‎PONTO, ASASINAT
‎Jürgen Ponto, un bancher proeminent
‎a fost asasinat.
‎În cazul răpirii lui Schleyer,
‎se acumulează probe ‎că președintele Asociației Angajatorilor
‎a fost ucis de teroriști.
‎I-am avertizat.
‎Noi am anticipat ‎cine va fi următoarea victimă.
‎Dar, în același timp, ‎am văzut cu ochii mei
‎neputința forțelor operaționale ‎de securitate germane
‎în fața acestor operațiuni previzibile ‎ale RAF.
‎FRACȚIUNEA ARMATA ROȘIE, ‎A DOUA GENERAȚIE
‎Rohwedder a fost unul ‎dintre birocrații criminali
‎care nu s-au dat în lături
‎să planifice suferința și disperarea
‎a milioane de oameni, ‎pentru putere și profit.
‎În anii '80, Rohwedder devenise faimos
‎pentru restructurările brutale.
‎Nu mai vorbi de pierderile „noastre”!
‎Dle Rohwedder, ‎credeți că oamenii muncii vă simpatizează?
‎Nu, nu cred.
‎Și nu cred că șeful unei companii
‎ar trebui să se aștepte ‎sau să aspire la asta.
‎Trebuie să existe o figură clară... ‎cum să vă spun...
‎nu a unui inamic, ‎dar trebuie să existe un om
‎asupra căruia frustrările, ‎grijile existențiale,
‎așteptările înșelate, salariile mici,
‎teama de șomaj și altele asemenea
‎să poată fi vărsate.
‎El face disponibilizări
‎fără să ne creeze noi oportunități!
‎Scandal într-un oraș
‎care are deja o rată a șomajului de 18%, ‎aflată în creștere!
‎În doar câțiva ani,
‎a concediat peste două treimi ‎din personalul Hoesch
‎și a readus profit companiei falimentare.
‎Pentru asta, a fost ales ‎„Managerul anului” în 1983.
‎Numirea lui de către Bonn ‎ca guvernator în Berlinul de Est
‎era menită să-i încununeze cariera.
‎Ați învățat multe în Dortmund ‎pentru postul din Berlin?
‎Da, categoric.
‎Cred că mi s-a oferit postul ‎datorită acestei experiențe.
‎Am căpătat încredere în abilitățile mele,
‎pentru că vor fi multe conflicte ‎de gestionat în noile landuri.
‎Și cred că e nevoie ‎de cineva care nu se teme
‎să stea în fața muncitorilor ‎și să le vorbească.
‎Permiteți-mi să repet:
‎avem o situație care s-a înrăutățit ‎dramatic.
‎Domnilor, nu sunt genul de mecanic
‎căruia nu-i pasă ‎în ce direcție merge trenul.
‎Referitor la disponibilizări: ‎vă e mai ușor
‎fiindcă, în calitate de președinte, ‎nu cunoașteți personal muncitorii?
‎Cu siguranță.
‎Dacă i-aș cunoaște personal,
‎dacă aș fi implicat în soarta fiecăruia,
‎mi-ar fi mult mai greu să iau decizii.
‎Dar când e în joc supraviețuirea ‎unei companii, lucrurile trebuie făcute.
‎În cazul Rohwedder, ‎cred că e aproape sigur
‎că așa-numita „a treia generație RAF” ‎a fost implicată și responsabilă.
‎Ucigașii șefului agenției Treuhand, ‎Detlev Rohwedder,
‎s-au făcut nevăzuți.
‎Nu s-au găsit probe viabile
‎la locul crimei din Düsseldorf, ‎și niciun indiciu.
‎Anchetele stagnează.
‎Ministrul Justiției s-a întors ‎din vacanța din Elveția.
‎A doua zi după crimă, declarația lui ‎seamănă cu o declarație de faliment.
‎Estimăm că există un nucleu de 15 membri.
‎Dar, sincer, nu știm ‎cine sunt acești oameni
‎din cauza dimensiunii reduse a grupului
‎și deoarece, spre deosebire de alte dăți, ‎nu au lăsat niciun indiciu.
‎E adevărat.
‎De la uciderea ministrului de Finanțe ‎din Hessa de acum zece ani
‎și a managerului Zimmermann al MTU ‎la München, patru ani mai târziu,
‎nu au mai fost indicii.
‎La fel în cazul Beckurts, ‎director general la Siemens, din 1986.
‎De asemenea, nu s-a găsit nicio probă
‎după un atac similar ‎asupra secretarului de stat Hans Neusel.
‎RAF a lăsat o scrisoare, dar n-a dat ‎niciun indiciu despre atacatori.
‎Previzibilitatea RAF, ‎pe care o consider un element-cheie,
‎se aplică și comportamentului lor ‎față de autorități.
‎N-a existat niciodată un caz
‎în care RAF ‎să dea informații autorităților.
‎Rohwedder...
‎Să spunem așa:
‎capitalismul a fost de vină.
‎Dar nu poți împușca capitalismul.
‎Altfel, cineva ar fi făcut-o de mult.
‎Sunt Lutz Taufer. Alături de cinci oameni,
‎am atacat ambasada Germaniei din Stockholm ‎și am ucis doi ostatici.
‎Doi oameni din grupul nostru au murit ‎și ei acolo.
‎Am făcut închisoare 20 de ani, ‎în mare parte la izolare.
‎A treia generație...
‎Nu sunt sigur cine au fost.
‎Nu am avut niciun contact ‎cu acești oameni.
‎Poate l-am întâlnit pe unul dintre ei ‎fără să știu.
‎RAF era, desigur, comunistă,
‎socialistă, de stânga.
‎Speram să luptăm cu sistemul global
‎care a dat naștere fascismului ‎și colonialismului.
‎Am vrut să luptăm, să învingem ‎și să distrugem acest sistem,
‎astfel încât un alt sistem,
‎o societate mai omenoasă, ‎să-i poată lua locul.
‎Am făcut parte ‎din prima generație postbelică
‎a unei țări care a declanșat ‎două războaie mondiale.
‎Am crescut într-o cultură
‎în care fascismul nu era încă nepopular.
‎Unul dintre profesori a venit la clasă ‎cu un pick-up portabil.
‎Ne-a pus discuri ‎cu discursurile lui Hitler.
‎Acest popor german a devenit ‎din nou puternic,
‎puternic ca spirit, puternic ca voință…
‎Când aveam 16 sau 17 ani am aflat
‎că au fost uciși șase milioane de evrei ‎în al Doilea Război Mondial.
‎Azi știu că tata a fost membru SS.
‎Singura lui reacție a fost: ‎„Cine ți-a spus prostia asta?”
‎Asta mi-a dat motivația
‎de a scăpa de această gândire obtuză.
‎Cam în același timp ‎avea loc războiul din Vietnam.
‎Am mers pe străzi să manifestăm
‎pentru pace în Vietnam.
‎Oamenii ar fi trebuit să ne aplaude.
‎Dar ne-au scuipat.
‎Ei...
‎Exterminați-i pe toți!
‎Ar fi cel mai bine
‎să-i lichidați!
‎Împușcați-i.
‎Trăiesc din impozitele noastre.
‎Să scăpăm de ei. La zid și împușcați!
‎Oamenii țipau la noi: ‎„Au uitat să vă gazeze!”
‎Aceasta era situația pe atunci.
‎Eram într-o țară sufocantă.
‎Nimeni nu ne voia.
‎Nu aveam cum să trăim ‎o viață normală în acea atmosferă.
‎Am făcut tot ce am putut ‎ca să învingem sistemul.
‎Pe 24 aprilie 1975,
‎șase teroriști au ocupat ‎ambasada Germaniei din Stockholm.
‎Ei cer eliberarea prizonierilor RAF.
‎Când guvernul vest-german le-a respins ‎cererile,
‎au împușcat doi angajați ‎și au detonat bombe.
‎Transmite în direct!
‎Suntem la ambasada Germaniei ‎și tocmai am auzit o explozie uriașă.
‎Țelul nostru era ‎să eliberăm 16 prizonieri, parcă.
‎În final, au fost patru morți
‎și patru oameni condamnați ‎la închisoare pe viață.
‎Ajutor!
‎Violența atacului a fost fără precedent.
‎Toate acțiunile noastre
‎erau menite și să-i inspire pe alții
‎să ne vadă ca exemple ‎și să se alăture luptei armate.
‎Am avut multe discuții pe vremea aceea
‎despre violență.
‎E violența un mijloc legitim sau nu?
‎Mereu am crezut
‎că, dacă vreau să lupt cu sistemul,
‎trebuie s-o fac cu deplină convingere.
‎După părerea mea, membrii RAF erau dispuși ‎să renunțe la tot,
‎chiar să-și riște viața.
‎Și am crezut...
‎că asta era ceva special.
‎Așadar, mai întâi mi-am ars toate actele
‎ca să devin membră RAF.
‎Primul lucru pe care mi l-au dat ‎a fost o armă.
‎Silke Maier-Witt, 27 de ani, ‎e considerată foarte periculoasă.
‎E acuzată că a participat ‎la mai multe infracțiuni grave.
‎Silke Meier-Witt are 1,7 m ‎și constituție zveltă.
‎Are ochi albaștri și păr blond închis.
‎Semne particulare: câțiva dinți lipsă.
‎Mă ocupam de închirierea mașinilor.
‎Am învățat să falsific pașapoarte
‎și alte asemenea lucruri.
‎POLIȚIA
‎CEI MAI CĂUTAȚI TERORIȘTI
‎Șaizeci de membri RAF sunt fugari, ‎dar poliția îi cunoaște.
‎Poliția e în căutarea lor.
‎Dacă aveți informații, anunțați ‎cea mai apropiată secție de poliție.
‎În 1980...
‎RAF era practic îngenuncheată
‎datorită unui anumit incident.
‎O coincidență a dus la un val de arestări ‎în Frankfurt.
‎Întreaga conducere RAF a fost prinsă.
‎Un mare succes, ‎mai ales prinderea lui Christian Klar.
‎El era principalul asasin RAF.
‎A omorât fără milă mai mulți oameni.
‎Aveam senzația că i-am prins ‎și totul s-a terminat.
‎În urma acestor arestări, ‎RAF era practic moartă.
‎Eram efectiv...
‎„decapitați”.
‎Apoi...
‎cineva din grupul nostru a luat legătura ‎cu Stasi.
‎Și ei ne-au spus...
‎să mergem în RDG.
‎M-am întrebat: „Ce știu eu despre RDG?”
‎Nu știam mai nimic.
‎Și am fost inițial dezamăgită,
‎fiindcă m-am gândit: „Ce lucruri ‎revoluționare pot face în RDG”?
‎INTRARE CETĂȚENI RFG
‎ALTE ȚĂRI ‎ȘEDERE PE TERMEN LUNG
‎Am primit cărți de identitate RDG-iste
‎și am devenit oficial cetățeni ai RDG.
‎Pe de-o parte, a fost o mare imprudență,
‎dar Stasi merită felicitări
‎că au gestionat ‎foarte profesionist situația.
‎Li s-au inventat CV-uri,
‎li s-au oferit locuințe
‎și locuri de muncă adecvate.
‎S-a făcut totul
‎ca ei să se poată acomoda ‎în noua lor patrie socialistă.
‎Dar, în același timp, ‎fiecare pas le-a fost urmărit
‎și privit cu cea mai mare suspiciune.
‎Eram monitorizați non-stop.
‎Eram vizitați în mod regulat.
‎Și m-am gândit
‎că efectiv sunt la mila ‎acestei organizații.
‎Dar ce alternativă aveam?
‎Să merg la închisoare? ‎Pentru aceeași durată?
‎RAF a dezvoltat o capacitate
‎rar întâlnită în organizațiile teroriste.
‎Au reușit să transforme ‎fiecare înfrângere într-o victorie.
‎Ori de câte ori statul reușea ‎să slăbească RAF,
‎RAF reușea mereu să recruteze noi membri.
‎Ultima generație RAF, a treia,
‎se caracterizează
‎printr-o mare energie infracțională
‎și o disciplină solidă.
‎Alt aspect izbitor e
‎că, până în ziua de azi, ‎cele mai mari nelegiuiri ale lor
‎sunt departe de a fi rezolvate
‎în ceea ce privește ‎găsirea responsabililor
‎și înțelegerea acțiunilor lor.
‎BIROUL FEDERAL AL POLIȚIEI CRIMINALISTICE ‎AGENT SUB ACOPERIRE
‎Referitor la toate atacurile comise ‎începând cu 1983,
‎mulți consideră responsabilă ‎așa-numita „a treia generație RAF”.
‎Nu cred, pur și simplu.
‎Nu cred că „a treia generație” a existat ‎vreodată.
‎Lucrez la Biroul Federal ‎al Poliției Criminalistice de 35 de ani.
‎Ca polițist și anchetator.
‎Pur și simplu, nu cred că RAF...
‎începând cu 1987,
‎sau, probabil, mai devreme,
‎a reușit să comită atacuri așa precise ‎ca cele din cazul Rohwedder
‎și Herrhausen.
‎FRANKFURT, 30 NOIEMBRIE 1989
‎ȘAISPREZECE LUNI PÂNĂ LA CRIMĂ
‎Bună seara.
‎Șeful Deutsche Bank, Alfred Herrhausen, ‎a fost ucis de teroriști astăzi.
‎Bună dimineața. Explozia
‎care l-a ucis pe președintele ‎celei mai mari bănci germane
‎îi face pe europeni să se întrebe
‎dacă revine valul terorist ‎de acum câțiva ani.
‎Bomba a explodat azi-dimineață
‎în timp ce Herrhausen era în drum ‎spre Frankfurt, capitala financiară.
‎Atacul a zguduit societatea germană,
‎deoarece Herrhausen conducea ‎un imperiu de afaceri.
‎Responsabilă ar putea fi ‎gruparea teroristă RAF.
‎Poliția îl numește „terorism high-tech”
‎și dă vina pe „a treia generație RAF”.
‎Aici sunt colegii noștri la locul crimei.
‎Acest agent face parte ‎din unitatea criminalistică.
‎Se vede clar forța ‎cu care bomba pusă de RAF
‎a distrus vehiculul blindat ‎al lui Herrhausen.
‎Au folosit ‎o încărcătură cumulativă artizanală
‎declanșată de un senzor cu fotocelulă.
‎Senzorul trebuia activat ‎de cineva aflat în apropiere.
‎A trecut mașina de escortă, ‎senzorul a fost activat,
‎apoi explozia a lovit prin ușa din spate.
‎Sunt doar câțiva oameni în Germania,
‎majoritatea militari sau artificieri, ‎care ar fi putut construi așa ceva.
‎Ne-a dat foarte mult de gândit.
‎Cine ar fi putut reuși așa ceva?
‎Am fost la locul crimei lui Herrhausen.
‎Locuiesc în apropiere.
‎Am auzit o bubuitură puternică,
‎așa că m-am dus acolo ‎și am văzut ce s-a întâmplat.
‎Era un mod complet nou ‎de a comite un asasinat.
‎Toate atacurile anterioare fuseseră ‎mai degrabă nesofisticate.
‎Împușcături din goana motocicletei ‎și lucruri de genul ăsta.
‎N-a fost ceva tipic pentru RAF
‎să asasineze cu o capcană.
‎La fel, asasinarea lui Rohwedder
‎de către un lunetist de elită.
‎Aceste operațiuni foarte precise...
‎din punctul meu de vedere, ‎erau în stil militar.
‎Cazul Rohwedder...
‎am mari îndoieli ‎legate de cine a fost autorul atacului.
‎O împușcătură precisă de la 60 m
‎în condiții dificile de iluminare.
‎Numai un profesionist poate reuși ‎în asemenea condiții.
‎Biroul lui Karsten Rohwedder, ‎unde a fost împușcat mortal.
‎Folosind un fascicul laser,
‎Biroul Federal al Poliției Criminalistice ‎încearcă să identifice curba balistică
‎și locul exact de unde s-a tras.
‎- Mișcă spre dreapta. ‎- Dreapta.
‎Stop. Aici trebuie să fie.
‎Puțin mai sus.
‎- Mai jos. Acum? ‎- Puțin mai sus și la dreapta.
‎Puțin mai sus și la dreapta. Stop!
‎- Da. ‎- Asta e poziția exactă.
‎- Da. ‎- Exact.
‎Cu ajutorul unui fascicul laser, ‎identificăm traseul gloanțelor
‎și stabilim poziția exactă ‎a lunetistului în această grădină.
‎Planificăm a doua procedură ‎pentru a reconstrui ce s-a întâmplat
‎cu o pușcă de tipul celei folosite, ‎o pușcă G1.
‎N-am găsit pușca.
‎Dar am găsit tuburi de cartușe,
‎lucru esențial pentru a stabili ‎ce fel de armă a fost folosită.
‎O analiză microscopică ‎a gloanțelor a arătat
‎că aceeași pușcă fusese folosită ‎mai devreme,
‎în atacul asupra ambasadei americane ‎din Bonn.
‎ȘAPTE SĂPTĂMÂNI
‎PÂNĂ LA CRIMĂ
‎AMBASADĂ ATACATĂ
‎Stația noastră din Bonn raportează ‎un atac terorist
‎împotriva ambasadei SUA din Bonn.
‎Clădirea impunătoare a fost atacată ‎de dincolo de Rin cu mitraliere.
‎S-au tras peste 200 de focuri,
‎dar nu a fost nicio victimă.
‎Ce atac amatoristic!
‎Au tras de dincolo de fluviu ‎în ambasada americană.
‎Ne-am gândit că a fost prea amatoristic ‎pentru standardele RAF.
‎Și după câteva săptămâni aceeași pușcă ‎e folosită pentru a-l ucide pe Rohwedder?
‎Și nu aveam niciun indiciu.
‎E uimitor
‎că după fiecare atac precis ‎urma unul foarte amatoristic.
‎Asta servește doar pentru a ascunde
‎adevăratele motivele și făptașii reali.
‎Să zicem că „teoria generației” e corectă.
‎Cum de niciun membru din a treia generație
‎n-a apărut ‎sau n-a devenit cunoscut autorităților?
‎Cum se face că a treia generație
‎n-a lăsat practic nicio urmă,
‎adică nu mai există ‎niciun fel de probă concretă?
‎De fapt...
‎Acesta e un argument bun.
‎Dar eu, care am încercat mereu să gândesc ‎în termenii în care gândea RAF,
‎sunt sigur că dacă RAF spune ‎că au fost ei,
‎atunci așa a fost!
‎Pregătindu-mă pentru discuția noastră,
‎am citit scrisorile vechi ale RAF.
‎Din 1985, 1986, 1987...
‎Atacurile din acea perioadă și scrisorile
‎erau coerente.
‎Totuși, confesiunea din cazul Rohwedder
‎e foarte diferită de cele anterioare.
‎Toți cei care luptăm să trăim cu demnitate ‎într-o lume fără conducători
‎ar trebui să ne pregătim ‎să devenim o forță comună.
‎Mișcarea revoluționară
‎trebuie să elaboreze ‎o perspectivă umană reală și concretă.
‎Trebuie să apară ‎lăstarii unei societăți noi
‎în care oamenii trăiesc împreună ‎fără conducători,
‎într-o manieră autonomă.
‎Suntem gata să colaborăm cu oricine simte ‎că realitatea capitalistă îl sufocă.
‎„Mișcarea revoluționară trebuie ‎să devină o forță politică reală.”
‎Asta înseamnă că RAF...
‎voia să indice o cale de ieșire.
‎E o strategie politică bine gândită,
‎dar imposibil de tradus în realitate.
‎Nici măcar prin intermediul violenței.
‎Oamenii din RDG voiau ‎ceva complet diferit.
‎LEIPZIG
‎14 MARTIE 1990
‎HELMUT KOHL SOSEȘTE LA LEIPZIG
‎PIAȚA OPEREI, MIERCURI 14 MARTIE ‎LA ORA 17:00
‎Helmut!
‎Ceea ce deja mă irita
‎era ideea ‎că tot ce venea din Vest era bun.
‎Nimeni nu punea asta la îndoială,
‎nimeni nu spunea:
‎„Acesta e capitalismul
‎și el nu e bun.”
‎Helmut!
‎Pe 14 martie 1883
‎a murit Karl Marx.
‎Pe 14 martie 1990
‎să lăsăm să moară și filosofia lui.
‎Vreau să le spun compatrioților noștri ‎din RDG
‎că nimănui nu-i va fi mai rău, ‎dar multora le va fi mai bine.
‎Mi-a fost clar ‎că nimic din RDG nu va supraviețui.
‎Inevitabilul s-a produs: au apărut ‎magazine cu materiale de construcții.
‎Și când primele cutii de Coca-Cola ‎au fost aruncate pe străzi,
‎era clar că toate astea ajunseseră aici.
‎Mi s-a părut dezgustător.
‎La supermarket, m-am gândit:
‎„Doamne! Nu se poate așa ceva!
‎Cine are nevoie ‎de 50 sau 60 de feluri de iaurt?”
‎În RDG aveam un sortiment ‎cu aromă de căpșuni și unul fără.
‎Și era suficient!
‎Sistemul pieței libere pretinde ‎că le oferă oamenilor șansa
‎de a-și asigura un loc într-o țară bogată ‎numită Germania Mare,
‎iar euforia consumului îi va face ‎fericiți.
‎Când, în realitate, sistemul e gândit
‎să-i facă ignoranți și apatici.
‎Dacă există securitate, ‎există doar pentru cei care sunt pregătiți
‎să se vândă necondiționat ‎mai mult decât alții.
‎Pentru masele umilite și insultate,
‎această schimbare reprezintă ‎distrugerea stilului lor de viață.
‎A fost și e politica statului
‎ideea „Germania, singura noastră patrie”,
‎care a făcut ca naționalismul ‎să fie iar acceptabil,
‎mai ales în fosta RDG.
‎A dat naștere mantrei șovine ‎„Suntem iar cineva!
‎În sfârșit, suntem germani adevărați!”
‎Germania!
‎De la disoluția RDG-ului, ‎atacurile rasiste împotriva refugiaților
‎și rezidenților străini s-au intensificat.
‎Afară! Afară cu străinii!
‎Grupurile fasciste au prins putere,
‎atacând aproape zilnic ‎căminele de străini.
‎Germania mai presus de toate
‎Mai presus de orice pe lume
‎Sunt impresionată. Jos pălăria! ‎Ce analiză pătrunzătoare!
‎Și bine scrisă.
‎Dar nu se potrivește cu asasinarea, nu?
‎„Crearea forțelor revoluționare...”
‎Asasinarea lui Rohwedder nu te apropie
‎de acest obiectiv.
‎N-are niciun sens.
‎De ce Rohwedder?
‎De ce el, ‎dată fiind toată ideologia implicată?
‎El, care nu urma o linie dură ‎în cel mai strict sens.
‎Nimeni nu poate răspunde.
‎Asta dacă n-a existat o motivație diferită ‎în spatele asasinatului.
‎Dacă a fost comis de Stasi ‎sau altcineva...
‎ca asasinat la indigo, aș fi impresionat.
‎RAF era țapul ispășitor ideal.
‎RAF era întotdeauna blamată ‎când avea loc un atac.
‎Ori de câte ori se întâmpla ceva, ‎RAF era pe buzele tuturor.
‎Dar trebuie să încerci să intri
‎în această aventură nesfârșită a gândirii:
‎cui i-a folosit asasinatul?