EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Den 1. april var påskemandag.
Jeg var på redaktionen indtil omkring klokken 22...
...og kørte så hjem til Düsseldorf-Unterrath.
Så bemærkede jeg...
...at byen var fuld af blå lys.
Brandbiler, ambulancer, politibiler.
Jeg har aldrig set noget lignende i karrieren. Aldrig før og aldrig siden.
Jeg fulgte efter politibilerne,
og de kørte alle til Kaiser-Friedrich-Ring.
Rige, berømte personer bor der.
Jeg vidste stadig ikke, hvad der var sket.
Jeg spurgte en betjent:
"Kan du fortælle, hvad der sker? Hele byen er lukket ned."
Han sagde: "Ikke kun hele byen. Alle motorveje er lukkede.
Vi tjekker alle."
Jeg spurgte ham: "Hvad kan der være sket?"
Han sagde: "Den værste form for forbrydelse."
Han sagde: "Du må have hørt om hr. Rohwedder."
"Hvem er Rohwedder?"
"Kender du ham ikke?"
Han er formand for Treuhand i Berlin.
Han afvikler DDR."
Min kone og jeg var på skiferie.
Vi kørte tilbage til Düsseldorf den aften.
Vi passerede Rohwedder-hjemmet. Der var lys overalt.
Og 20 meter foran huset
mødte jeg en betjent og spurgte ham om kun en ting.
"Er han død?"
"Ja."
Jeg vidste, hvad der var sket. Det var krystalklart.
Godaften, mine damer og herrer.
ZDF undskylder for at afbryde filmen.
Der er en trist og chokerende grund til forstyrrelsen.
Chefen for Treuhand-bureauet, Detlev Rohwedder,
blev angiveligt myrdet i sin lejlighed i Düsseldorf
mandag aften ved 22.30-tiden.
TYSKLAND
Det tyske rige.
Ingen har i sinde at bygge en mur.
Vest- og Østtyskland - en splittet nation.
Fællesskab og retfærdighed og frihed...
Rote Armee Fraktion.
...syge angreb af umenneskelige terrorister.
...for det tyske fædreland
Rejst fra ruiner
Riv muren ned!
Vores fædreland genforenet.
...blomstre, tyske fædreland
ROHWEDDER - EN PERFEKT FORBRYDELSE
Jeg stod på ski i Østrig.
FINANSMINISTER
Mine sikkerhedsfolk vækkede mig om natten og sagde:
"Rohwedder er blevet myrdet."
Jeg havde kun stået på ski i to dage.
Og jeg havde virkelig glædet mig til den skiferie.
Han sagde: "Tag et billede af det øverste vindue."
"Men jeg kan ikke se noget."
Han sagde: "Bare brug blitzen og tag et billede.
Du finder ud af, hvad du fotograferede, senere."
Jeg var hjemme, da telefonen ringede. Jeg vidste, hvorfor han blev angrebet.
LEDER AF TERRORISMEBEKÆMPELSE
Vores efterforskningsenheder tog derhen,
retsteknikerne blev alarmeret,
og de indledte straks arbejdet midt om natten.
Der kom mange politifolk. Også fra det kriminelle efterforskningskontor.
Fremmede overtog kontrollen.
Jeg blev fjernet.
Vi ankom ved tre-firetiden om natten.
Vi gik først ind i huset for at få et overblik.
Liget lå stadig i kontoret på første sal.
EFTERFORSKNINGSKONTOR KOMMUNIKATIONSCHEF
Hr. Rohwedder lå over for vinduet
på gulvet foran bogreolerne.
-Godaften, hr. Schmok. -Godaften.
Har indenrigsministeriet i Düsseldorf bekræftet mordet på Rohwedder?
Ja, det er blevet bekræftet.
Byen er lammet.
Han var en meget sympatisk person,
men han vidste, at hans nye rolle
også var en fare for ham.
Vi kan nok gå ud fra, at det var en politisk handling.
Det første, jeg gjorde på redaktionen, var at fremkalde filmen.
Jeg husker det tydeligt.
Det var et chokerende syn.
Man kan se, at to kugler
er røget igennem denne helt normale glasrude.
En kugle ramte og dræbte Detlev Karsten Rohwedder.
Den anden kugle sårede hans kone, der stod bag ved ham.
Hvis det lokale politi
havde sørget for tilstrækkelig beskyttelse,
ville der ikke være normalt glas i de ruder,
men skudsikkert glas, der ville stoppe kuglerne.
Jeg forstår i dag stadig ikke,
hvorfor kun stueetagen i hans hus
havde sikkerhedsruder installeret.
I det hus, hvor jeg boede,
var alle ruderne
og dørene designet
til at beskytte mod et direkte angreb.
Følelser af vrede og medlidenhed.
Vrede og medlidenhed.
Vrede, fordi det, man ville beskytte, ikke var beskyttet,
og medlidenhed med de mennesker,
der valgte at stole på landet, og som landet ikke kunne beskytte
eller ikke ville beskytte.
Her er Erste Deutsche Fernsehen med nyhederne.
Chefen for Treuhand, Rohwedder,
er angiveligt blevet myrdet.
Ofret var en nøglefigur i det hidtil forgæves forsøg
på at ændre økonomien i det, der engang var Østtyskland
Rote Armee Fraktion hævder at have dræbt ham,
men en tysk sikkerhedsmedarbejder siger, at Stasi,
DDR's hemmelige politi, måske også var involveret.
Rigsanklageren ville ikke bekræfte,
om RAF faktisk stod bag angrebet.
De forventer ikke at finde gerningsmanden snart
og måske aldrig.
Finansminister Waigel, der havde opsyn med Treuhand,
afbrød sin påskeferie og rejste til Bonn.
Jeg tror, Rohwedder er...
...martyren eller en martyr
i den tyske genforening.
Og med tanke på det...
...var der en dyb taknemmelighed
for hans mod og vilje
til at påtage sig den risikable rolle i Treuhand.
Til fordel for Tyskland.
MARTYR
Rohwedder var chef for verdens største holdingselskab.
NÆSTFORMAND, TREUHAND
Der var omkring 15.000 DDR-firmaer i det holdingselskab.
Værfter, stålstøberier, tekstilindustrien, kemiindustrien.
Disse firmaer havde ud fra vestlige kriterier alle de problemer,
man kan få.
Alle 15.000 firmaer trængte til en stor omstrukturering.
En enorm opgave.
Det var nok første gang, at et bureau, Treuhand-bureauet...
FIRMAADVOKAT, TREUHAND
...skulle samle alle firmaerne og omstrukturere, afvikle og sælge dem.
TREUHAND-BUREAU
Fru Breuel, Deres reaktion på angrebet...
Alle ansatte er kede af det og føler sig opsatte på
at videreføre hr. Rohwedders arbejde.
Det er vores opgave, og vi vil gøre det.
Forfærdeligt. Rædselsfuldt.
Jeg er målløs.
-Det er rædsomt. Han var min chef. -Jeg er... ked af det.
Faktisk forarget.
Jeg spekulerer på...
Hvor var de sikkerhedsforanstaltninger, der skulle beskytte ham?
Dagen efter mordet på Rohwedder ankom jeg
til Treuhand-bureauet.
Der var travlhed.
Hjulene drejede stadig.
TREUHAND-DIREKTØR
Investorerne stod der, ledere på udkig efter lån,
investorer på jagt efter information om ansøgninger.
Jeg følte mig fuldstændig malplaceret.
Tænk på det: Du arbejder i en organisation,
og så bliver chefen skudt.
Hvilke syge strukturer får det til at ske?
En mand opgiver en sikker stilling i Vesten
for at komme østpå og håndtere alt det.
Ulig alle de smarte vigtigperer i München, Bonn eller lignende,
der sidder i trygge rammer og kæfter op,
påtog han sig udfordringen.
Og den mand blev skudt. Det var sygt.
Økonomien i det tidligere DDR er tæt på at kollapse.
Tysklands nye forbundsstater står over for voksende problemer.
Mange undrer sig over, at du sagde ja til det her.
5 UGER
FØR MORDET
Din fortid kan måske forklare det.
Du blev født i 1932 i Gotha som søn af en boghandler.
Det er i Thüringen.
Du er fra midt i Tyskland. Påvirkede det dit valg?
Ja, jeg var meget interesseret
i Tysklands såkaldte "nye" forbundsstater.
Jeg var ofte i DDR, da jeg var i Bonn.
Genforeningen betyder meget for mig,
og trods al kritikken
og alt det, der kan siges om mit arbejde,
er jeg stolt af at udføre opgaven,
og derfor kan jeg se mere end de kvaler, vi står over for.
Overdimensionerede firmaer, selvoptagede medarbejdere, gamle maskiner,
ringe produktivitet og produkter, der er svære at sælge.
Treuhand-bureauet er overvældet af problemets omfang.
Hvad mener du om bureauet?
-Ikke meget. -Hvorfor ikke?
Deres omstrukturering har ødelagt ting
og ikke skabt job.
Min kone er arbejdsløs.
Alle er bange.
Vi har det nu værre, end vi havde før.
Man er utilfreds med sig selv,
fordi man ikke ved, om man mister sit job.
Situationen er kendetegnet
af hurtigt voksende arbejdsløshed, et stort antal...
TREUHAND-FORMAND
...af firmaer, der går ned.
Ja, arbejdsløsheden er deprimerende.
I visse regioner er den sønderknusende og foruroligende,
og de har fuld ret til at føle sig fortvivlede,
fordi alle medarbejderne udfører et godt arbejde,
og det gør de beslutninger svære.
Vi...
...træffer ikke de beslutninger med lethed i bureauet.
Når vi træffer et valg, tænker vi på, hvad det betyder for folk.
Jeg arbejdede her i 18 år.
Og som 43-årig kan jeg ikke finde arbejde nogen steder.
Jobcentret sender mig fra et sted til et andet.
Bistandskontoret gør det samme.
Lejligheden er ikke en lejlighed, men et hul.
Jeg er tæt på et nervesammenbrud.
Helt ærligt.
Og med kun 500 D-mark i arbejdsløshedsunderstøttelse
kan jeg nu lige så godt hænge mig selv.
Og jeg tager mine børn med mig. Det gør jeg.
Det kan jeg sige dig. Jeg efterlader dem ikke her.
Tændte du virkelig for gassen i går?
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Vi kommer igennem det.
Vi kæmper.
18 MÅNEDER FØR MORDET
ØSTBERLIN
Ingen sultede i DDR. Alle havde en lejlighed.
Ingen var hjemløs.
Alle de ting var godt organiseret i DDR.
Firmaerne fungerede. Folk var flittige.
Men det var et hamsterhjul.
Det førte ikke til noget. Det skabte ikke velstand.
Hvis Berlinmuren ikke var faldet i 1989,
ville det efter to-tre eller mindre end fem år være kollapset.
Systemet og hele den interne struktur
var nedbrudt.
Ingen vold!
Folk var ikke længere villige til at forsvare de grundlæggende værdier.
Frihed!
Tusinder af mest unge mennesker i mange byer
kræver frihed og en politisk reform.
Den 9. november er en historisk dag.
DDR har meddelt, at grænserne er åbne med øjeblikkelig virkning.
Portene i muren er vidtåbne.
For alle, der var politisk aktive, er den 9. november en dag,
de vil huske i resten af livet.
Folk var overvældede, da de krydsede grænsen,
der har været lukket for dem i 28 år.
Det var tydeligt, at det blev en af Berlins mest dramatiske dage.
Men midt i glæden
fulgte straks spørgsmålet:
Og hvad nu?
Hvad venter der for finansministeren?
I finansministeriet var vi i dagene før allerede begyndt at overveje,
hvad der skulle ske
for at føre DDR ud af den katastrofale økonomiske situation.
Jeg er stadig forbløffet over,
hvor nyskabende finansministeriet var.
I 1989, da Berlinmuren faldt...
FINANSMINISTERIET AFDELINGSLEDER
Fra november
var jeg i fuldt alarmberedskab
på en måde, jeg aldrig havde oplevet før.
Der var to håndbøger om DDR.
Jeg brugte dem til at lære om institutionerne.
Der var også studier om DDR's økonomi.
Jeg fik fat i det hele og sagde så til mig selv
med ungdommelig arrogance som kun 44-årig:
"Nu ved ingen mere om DDR end jeg."
Jeg tacklede tingene med den mentalitet.
Det var det afgørende øjeblik
med hensyn til at omstrukturere den økonomiske og sociale orden i DDR.
Så det betyder....
...konkurrence, ejendom, uafhængig finanspolitik.
Vi havde overvejet alle de ting for befolkningen i DDR.
Den 14. november fik jeg et opkald fra ministerrådet.
"Vi har brug for dig i regeringen."
En halv time senere havde jeg mit livs vigtigste job.
ØKONOMIMINISTER I DDR
Det var min anden søns fødselsdag den dag.
Alle tiders!
Og så gik det løs, ikke?
Jeg følte intet nag i den nationale eller internationale presse.
Det var mere: "Hun er modig."
Eller: "I hendes branche vil folk gøre en forskel."
Det var den generelle følelse.
Christa Luft redegjorde på klar vis
om regeringens plan om et radikalt, men reguleret skifte til markedsøkonomi.
Det handler om markedsøkonomi,
der er økonomisk effektiv og konkurrencedygtig på internationalt plan.
Vi ville med handelsfrihed have folk til at etablere små, uafhængige firmaer.
Vi godkendte en joint venture-lov i Folkekammeret.
Ting som dem var ikke kun i planlægningsfasen.
Nogle af dem var allerede igangsat.
I et par uger troede vi virkelig,
at landet ville skabe store fremskridt og blive bedre.
At DDR ville udvikle sig uden de ulemper...
RAMMSTEIN-KEYBOARDSPILLER
...vi havde før med Stasi og undertrykkelsen
og de politiske vennetjenester. Vi troede, det blev mere åbent og afslappet.
En form for paradis.
Og mange prøvede at realisere deres drømme.
Hver anden person åbnede en café eller en bar.
De var som børn i en legetøjsbutik, der omsider fik lov til at lege.
Man kunne fornemme glæden, når de sagde:
"Værsgo, lidt hvidvin."
"Ja, vi er kun åbne om aftenen."
Det var ofte i lejligheder,
hvor folk var begyndt at mødes og drikke om aftenen.
Alle gjorde, hvad de fandt rigtigt.
En person havde pølser,
en anden havde salat med oliven og andre eksotiske ting.
Alle udlevede deres drømme med en utrolig følelse af glæde.
Vi skal finde vores egen vej og udnytte den chance, vi har.
Meget skal ændres her,
men uden kapitalisme eller at blive som Vesttyskland.
Nationer, hør signalet!
Vi vil have, at landet forbliver vores,
og at andre ikke afgør dets skæbne.
Jeg fik af og til en underlig følelse,
og det gjorde mænd også.
I begyndelsen af mit ministerjob i januar 1990
havde jeg et møde med omkring 15 ledere fra de tidligere østtyske delstater.
Jeg var den eneste kvinde!
Og jeg skulle holde den indledende tale.
Du beskyldes for at gå udenom som katten om den varme grød
ved ikke at bruge begrebet "social markedsøkonomi" endnu.
Hvordan ser dit regelsæt ud?
Kom nu, det nægter jeg at acceptere.
Jeg havde kun omkring tre minutter at tale i.
Og jeg sagde meget klart,
at vi begynder at skabe et fungerende indre marked,
der fungerer ud fra markedsøkonomiske principper.
Det var der, jeg for første gang så Rohwedder i virkeligheden.
Han var en kæmpe.
Stor og barok.
Han fremhævede sin rolle som omstrukturerings-ekspert.
Ekspertisen blev udviklet i Hoesch. Det var ubestrideligt.
Rohwedder sagde, hvad der var påkrævet.
DDR-firmaerne skal begå sig på det globale marked.
Det er afgørende.
Ikke alle firmaer skulle privatiseres med det samme.
Hvis DDR fastholder tempoet,
tror jeg, vi snart kan skabe en ramme,
hvor mennesker kan arbejde og leve.
Vi skal skabe en ny ånd af optimisme,
og det gør vi i mine øjne bedst
med et konstruktivt samarbejde.
Jeg fik også den opfattelse,
at han ikke var én, der går voldsomt til værks.
Han var varsom og velovervejet og ikke euforisk
eller kun optaget af egne interesser.
Han ville sætte sit præg på ting.
Tak, fordi I kom.
Nu tilbage til studiet i Berlin.
Mine politiske erfaringer havde lært mig,
at ting skal modnes til et vist tidspunkt som en...
...som en god ost.
Og så skal de spises.
Ellers lugter de, og det er for sent.
Det var derfor en proces.
Og jeg ville selvsagt have en tysk genforening i sidste ende.
Jeg var overbevist om, at DDR var værdiløs.
DDR så naturligt nok anderledes på det,
men det var ligegyldigt, hvad DDR-formuen var værd.
Sandheden kom jo frem til sidst.
I slutningen af januar mente jeg at have
et gangbart og velovervejet koncept for en monetær union.
Det var et 15-siders dokument,
der skulle hemmeligholdes i yderligere 14 dage,
indtil alle forberedelserne var på plads.
Og midt i februar var det tid.
14 MÅNEDER FØR MORDET
FINANSMINISTER
På det tidspunkt kom økonomiminister Luft til os
og forlangte en kompensation på 15 milliarder D-mark.
Og visse vesttyske politikere,
herunder regeringsmedlemmer, sagde:
"Du skal måske ikke give dem 15 milliarder...
...men ti eller otte eller mindst syv.
Giv dem det."
Jeg sagde: "Nej."
Vi fløj fra Berlin-Schönefeld til Bonn med Interflug.
Vi gik fra flyet til en helikopter
og landede i forbundskansler-bygningens have.
Helmut Kohl stod udenfor med hele sit hold.
Det var, som om vi alle deltog i en begravelse.
De havde alle stenansigter.
Så blev vi budt indenfor,
og halvdelen af regeringen sad i NATO-salen.
Ved siden af Kohl sad Waigel og mange andre.
Kohl...
...sad foran som Buddha.
Og...
...han sagde noget om, hvor vidunderligt det var,
og hvordan det ville være ordnet om et par uger.
Og så fik vi alle lov til at tale.
"Forbundskansler, DDR's økonomi har det skidt.
Men vi har brug for en indsprøjtning, der kurerer os.
Ikke en dødbringende indsprøjtning.
Giv os tid.
Vi skal have to-tre eller måske fire år
til at forberede et skridt som det.
Ellers klarer alle det ikke."
Glem det!
Jeg sagde: "Nej."
Det økonomiske system
får ingen penge.
Vi er klar til at give mere,
men først når der er indført et system
med en grundlæggende ændring at det økonomiske og sociale system.
Derfor overvejede vi
at tilbyde DDR en monetær union,
men med visse betingelser.
De ville ikke høre på det.
Regeringen ville ikke give os penge.
"Vi vil..." "Nej", sagde Waigel.
"Det duer ikke. Og det skal gå hurtigere."
Vi vil tage et skridt ad gangen.
Det var en af de mest interessante og udfordrende ting,
jeg oplevede i min politiske karriere
og i min rolle som finansminister.
Aldrig før var en hel national økonomi
blevet forandret på den måde.
Rohwedder advarede imod en monetær union mellem Øst- og Vesttyskland.
Det er et risikabelt projekt, hvor mange DDR-firmaer må lukke,
hvis de pludselig står over for international konkurrence.
Det kan føre til stor arbejdsløshed.
Vi ledte efter en særlig person til at være formand for Treuhand.
En person, der kunne magte den enorme og usædvanlige opgave.
Og Rohwedder havde særlige forudsætninger.
Og Helmut Kohl og jeg mente begge,
at vi skulle bede ham om at påtage sig opgaven.
Chefen for firmaet Hoesch i Dortmund, Rohwedder,
skal privatisere DDR's tidligere statsejede firmaer.
Rohwedder kendte i begyndelsen temmelig sikkert ikke
omfanget af det, der ventede forude.
Han tøvede med at overtage formandskabet i bestyrelsen.
Det husker jeg.
Han tøvede, men det var uundgåeligt.
Han påtog sig pligten.
Han tjente...
Lad os bare sige det. Tjente fædrelandet.
9 MÅNEDER
FØR MORDET
NEDSKÆRINGER + FIRMAOPLØSNING = TREUHAND
Den første bølge af afskedigelser kom ret hurtigt.
For første gang havde mennesker
ingen ret til at arbejde og måtte tage til et jobcenter.
Næste!
Østtyskerne blev nedtrykte af en utrolig form for frustration.
Aggressionen over for Treuhand var vokset.
ARBEJDE TIL ALLE
Du er en af de mest hadede vesttyskere i hele Østtyskland.
Et pennestrøg fra dig fører til tusindvis af jobtab.
760.000 personer har mistet arbejdet i de nye tyske delstater.
Hvordan klarer du det på et menneskeligt niveau?
Der er økonomiske grunde, der tvinger dig til at gøre det,
men mange mennesker ryger på gaden.
Rohwedder var den mest truede person
i Tyskland på det tidspunkt.
Vi gennemførte en analyse, som jeg underskrev, og gav den
til kriminalpolitiet, forfatningsmæssige medarbejdere,
rigsanklageren og indenrigsministeriet.
Vi kom til den konklusion,
at Rohwedder er en K-106 person.
Det placerede Rohwedder i den højest mulige risikokategori
og han var dermed i ekstrem fare.
Det såkaldte anti-terrorkoncept 106.
Fremgangsmåden er sådan:
Risiko-personer skal overvåges via "skjulte tiltag".
De ville hurtigt afsløre, om de personer blev "udspioneret af terrorister".
K-106 beslutningen betød,
at det lokale politi skulle tjekke Rohwedders omgivelser
med den viden, at der kunne være spioner.
Vi ville udføre skjulte operationer og afvente
et angreb på Rohwedder.
Det er K-106.
Det er her, Rohwedder-familien boede.
Det var Villa Maximilian.
Huset lå i et område med mennesker, der ikke manglede penge.
Området er fuld af herskabsvillaer.
Det er et område, hvor fremmede vækker opsigt.
Alt det, der ikke hørte til, vakte opsigt.
Selv jeg ville have vakt opsigt.
i 1991, da Rohwedder blev myrdet
arbejdede jeg for Düsseldorfer Express
som kriminalreporter.
Jeg er stadig der.
TREUHAND-CHEF ROHWEDDER MYRDET!
Angrebet må have været planlagt længe.
Den måde, hvorpå det blev udført,
burde have vakt opsigt.
Men desværre bemærkede ingen betjente
eller sikkerhedsvagter det.
For der var ingen.
Han boede helt alene i det hus,
og han så kun politiet hver fjerde time, når en patruljevogn kørte forbi.
12 DAGE
FØR MORDET
Det kriminelle efterforskningskontor,
Treuhand-specialenheden.
Der var sikkerhedsforanstaltninger ved Rohwedders hus.
Det blev fastslået, at videoovervågningen
var blevet slået fra på angrebsdagen.
De sidste optagelser er fra den 21. marts 1991.
Jeg har tænkt på Rohwedder-sagen siden da.
Og jeg havde altid ønsket
at tale med fru Rohwedder om den.
Der var to telefoninterview med hende.
Fru Rohwedder beklagede på bitter vis og næsten grædende i telefonen,
at hendes mand stadig ville være i live,
hvis der var gjort mere for at holde dem sikre.
Da han blev kørt hjem Skærtorsdag
af sine to sikkerhedsvagter,
sagde jeg det til dem,
og de reagerede køligt og sagde:
"Hvad forventer du?
Skal vi blive ved med at krydse floden i en båd?
Vi har skjulte efterforskninger i gang."
Jeg foreslog, at huset kunne beskyttes med en vagt ved døren.
De gjorde intet.
MORDAFTENEN
Nu til angrebsdagen.
Ejendomsbeskyttelsespatruljen tjekkede Rohwedder-huset den 1. april 1991
på den sene vagt
klokken 15.05, 17.55 og 20.10.
På nattevagten blev der ikke udført tjek.
Der var tydelige tegn på, at noget var ved at ske.
Telefonen ringede om aftenen,
og da vi svarede, var der tavshed.
Og så ringede telefonen igen.
Jeg kiggede ned. Ingenting. Der var ingen.
Fru Rohwedder var meget bitter over,
at der ikke skete noget.
Og tre en halv time senere var hendes mand død.
Foreløbig rapport om obduktion af Detlev Karsten Rohwedder.
Kugle i brystkassen med indgang bagfra
til venstre for midten af kroppen.
Kugleretningen var nede fra venstre til oppe til højre.
Rygsøjlen er gennemboret og knust
ved den femte ryghvirvel.
Rygmarven er kappet helt over.
Skud gennem luftrøret.
Dødsårsagen er indre blødninger.
Et meget svært billede.
At en karriere ender på den måde, hvis jeg kan sige det sådan...
Det er beviset på landets manglende evner,
det billede der.
Det var ikke i stand til
at forhindre en sådan person
i at blive dræbt.
POLITI
I aften klokken 18.
Der ligger en buket blomster
foran Rohwedder-hjemmet i Oberkassel.
Detlev Karsten Rohwedder, leder af Treuhand,
fik ikke den højeste grad af politibeskyttelse
Politichefen i Düsseldorf beskyttede ikke Rohwedder,
som han burde have været beskyttet.
De valgte ikke at gøre det.
Det er en bevidst handling.
Der var ingen koordination.
Kriminalpolitikontoret i Düsseldorf
var utroligt svagt,
når det handlede om at bekæmpe terrorisme.
Det var faktisk det svageste i hele Tyskland.
De sagde alle, at det var andres skyld.
Jeg fik det indtryk, at der var totalt kaos.
Det omfattede også en forbedring af ruderne.
Der var skudsikkert glas nedenunder,
men ikke ovenpå.
Ansatte hos Hoesch, der stod for sikkerheden,
fortalte i telefonen,
at det var Rohwedder-familiens ønske
kun at få det skudsikre glas installeret i stueetagen.
Fru Rohwedder sagde,
at de også ville have overetagen beskyttet.
"Det er min mands kontor,
og der vil vi også have de ruder."
Anklagemyndigheden og det kriminelle efterforskningskontor,
som jeg spurgte mange gange,
nægtede af give informationer.
De sagde, det ville påvirke Tysklands sikkerhedsinteresser.
Anført af efterforskningskontoret
blev der etableret en Treuhand-enhed på politihovedkvarteret i Düsseldorf.
De erkender, at der næsten ikke er sket fremskridt.
De har fået over 100 tip fra almenheden,
men kun få af dem var lovende.
Intet. Vi havde intet.
Vi fandt ikke ud af, om det var mænd, kvinder, to, tre eller fem,
om de kom med toget, i bil, på en knallert
eller i en vandcykel på Rhinen.
Jeg chartrede en helikopter den 3. april
og ville dokumentere det, der skete,
fra luften.
Det kostede en tusse, men det var interessant.
Jeg fløj over åstedet i helikopteren,
fordi jeg ville vide, hvordan gerningsmændene nåede dertil.
Jeg så fra luften Rohwedder-hjemmet under mig.
Jeg kunne stadig se polititape.
Jeg kunne se mange patruljevogne.
Og jeg kunne se en stol.
Det var tydeligvis stolen, hvor snigskytten sad.
Snigskytten gemte sig i en fælleshave.
Bevæbnet med et gevær sad han her på en havestol,
indtil hans offer kom ind på kontoret.
De fandt på åstedet også en kikkert,
et håndklæde
og et tilståelsesbrev.
Tilståelsesbrevet, der blev fundet på åstedet,
er stadig ved at blive analyseret.
Vi vurderede, at brevet var autentisk,
og det passede til vores formodninger.
Vi sagde fra begyndelsen,
at hvis Rohwedder blev angrebet,
så ville vi forvente en forklaring som den.
I brevet med tilståelsen af angrebet på Rohwedder
beskrev RAF,
hvordan fabrikker blev tromlet ned,
og hvordan det vestlige system blev pålagt dem
uden tanke på folkets skæbne.
Det er præcis de ord, man finder i RAF-brevet.
Jeg kan læse det for dig. Jeg har det her.
Tekster af: Claus Christophersen