28. LEDNA 1986
TŘI HODINY PŘED STARTEM
Když mě táta ráno vyzvedával, abychom spolu jeli do práce do Thiokolu,
v autě vládla hodně napjatá atmosféra.
Vypadal, že je na pokraji zhroucení.
Řekl: „Dneska se stane katastrofa.
Katastrofa.“
Bušil pěstmi do palubovky a do volantu.
Nikdy jsem ho na cestě do práce neviděla tak sklíčeného.
Řekl: „Ten raketoplán prostě vybuchne.“
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
- Můžeme začít, Bobby. - Tak pojďte všichni sem…
Zkusíš různá pozadí? Červené, zlaté…?
- Jo. - Jasně.
Scobee, sedni si doprostřed.
Dobře.
Miku, sedni si doprostřed. Teda, pak z toho bude prostředek.
- Na tu stoličku, ať jsi vysoko. - Sem?
- Všechny bundy a trika… - Zapněte si bundy. Nebo je chcete…
Radši si je zapněte, asi tak…
Do půlky.
Velký úsměv… tak.
Christa věděla, že poletí…
NÁHRADNICE CHRISTY MCAULIFFEOVÉ
…a hrozně se těšila.
Hodně jsme se o NASA dozvěděli. Každá součást mise je nepostradatelná.
Ať ten úkol zadají komukoli, je pro misi zásadní.
NÁCVIK DEORBITACE
Při startu sklopit, při snosu zvednout.
A je to, přistáli jsme.
Christa vypadá jako rozený astronaut
a její tým se k ní podle toho chová.
Člun je pro šest lidí, někdo musí ven.
Mám veliké štěstí, že letím s touto posádkou,
ale specialista pro náklad nebo účastník letu není pravý astronaut.
Oni mají roky výcviku, který já viděla jenom z rychlíku.
Je toho hodně, čemu v raketoplánu nerozumím.
Dick měl ohledně učitelského letu spoustu otázek.
„Mám jim říct, že je to riskantní…
MANŽELKA FRANCISE SCOBEEHO
…když jim NASA tvrdí, že je to jako dopravní letadlo?“
A já říkám: „Určitě.“
Tak to udělal: „Je to nebezpečné,
tohle není linkové letadlo, je to zkušební stroj.“
Dick se s námi několikrát sešel.
Mluvil o technologických překážkách a o komplexnosti celé věci.
Říkal, že mezi tou spoustou věcí, co by se mohly pokazit,
hraje roli i lidský faktor, a že je větší pravděpodobnost…
lidského selhání než poruchy vybavení.
Chtěl si být naprosto jistý, že tomu opravdu rozumíme.
Mike Smith, můj otec, byl pilotem Challengeru.
Jak se blížil start, začali jsme spolu chodit na procházky.
Jednou jsem se ho zeptala,
zda existuje byť jen sebemenší šance, že se něco pokazí.
DCERA MICHAELA J. SMITHA
Odpověděl mi, že bezpečnost je při startu hlavní prioritou,
tak jsem to dál neřešila.
Před startem
prošli partneři karanténou,
ale děti za svými rodiči nesměly.
Vzpomínám, jak táta utekl z karantény a přišel pozdě večer domů.
To byl jen další důkaz toho, že to bylo opravdu nebezpečné.
Podle mě to udělal kvůli té nejistotě.
On…
Řekl mi, že mě má rád, ať se postarám o mámu a o sestru, a že se brzo vrátí.
JOHNSONOVO VESMÍRNÉ STŘEDISKO
V tomhle poletíte, tak si to zkuste a případně něco vyměňte.
- Jsou dost velké. - Však je vyplníš.
Myslíš, že se tam nahoře tak vykrmím?
- Padnou vám? - Jo, celkem padnou…
ale když to tady stáhnu,
tak jsou dost velké, to tak má být?
Ty kalhoty nejsou na míru.
- Už jsou úplně povolené. - Fakt?
- Jo, tohle je špatně. - Chceš větší kaťata, Ellisone?
Ne, chci je úplně rozepnuté. Víš, co se ti tam nahoře stane?
Přesunou se ti tekutiny v těle… Měl jsem tam věčně rozepnutý poklopec.
Aha… No…
- A já to neviděla. - Neviděla.
Tady máte seznam.
Start raketoplánu Challenger je naplánovaný na neděli.
24. LEDNA 1986
Pro šestici astronautů je to běžný den, ale pro toho sedmého bude zcela výjimečný.
Přípravy jsou u konce a odpočet začal.
Učitelka Christa McAuliffeová je jen krůček od životního dobrodružství.
Adrenalin jede naplno, v noci jsem skoro nespala.
Dick a ostatní piloti přiletěli ve svých stíhačkách.
Civilisté přiletěli tryskáčem NASA.
Christa a Greg Jarvis přiletěli s námi.
Moc jsme si ten let užili.
Seděli jsme naproti sobě u takových stolků.
Já seděla s Christou a vtipkovaly jsme o všem možném,
třeba o jejích teniskách oproti těžkým botám pilotů.
Ale byla zaneprázdněná psaním dopisů pro své studenty.
Byla to seriózní učitelka. Všechen svůj čas věnovala učení.
Byla pod tlakem médií, nervózní z nadcházejícího letu,
a přesto ještě psala doporučovací dopisy
dvěma svým studentům.
Christa si navzdory všemu udělala čas a postarala se o napsání těch dopisů.
Dali jsme jí přezdívku „Učebnicová úča“.
Byla jako z učebnice.
KENNEDYHO VESMÍRNÉ STŘEDISKO MYS CANAVERAL, FLORIDA
Posádka mise 51-L přistála v Kennedyho vesmírném středisku…
VZTAHY S VEŘEJNOSTÍ, NASA
…kde je čekaly poslední přípravy a výcvik.
Ale nejdřív jsme jim domluvili tiskovou konferenci.
Dobré odpoledne, dovolte mi vám představit velitele mise STS-51L, Dicka Scobeeho.
Jako vždy je radost být zde na mysu
a účastnit se toho, co tu tak umějí: posílání strojů do kosmu.
V neděli čekáme stejné počasí jako dnes a vynasnažíme se, aby vydrželo.
Můj pilot, Mike Smith.
Díky, Dicku. Jsem jeden ze tří členů posádky,
kteří poletí poprvé.
Christa McAuliffeová a Greg Jarvis poletí taky poprvé.
Všichni se těšíme na oběžnou dráhu a na spiklenecké potřesení rukou.
Doufám, že mě Steve Hawley z mise 41-D
nenakazil svým syndromem specialisty na zpoždění,
a ti za mnou určitě doufají v to samé.
Bude to skvělá mise, těšíme se na ni a jsme připraveni vyrazit.
Před pár lety jsem byl členem posádky, která zde na mysu poprvé přistála.
Teď budu v první posádce, která podnikne opakovaný návrat.
Je mi ctí být součástí společného programu NASA a Hughes
jako specialista pro náklad firmy Hughes Aircraft.
Žádný učitel nikdy nebyl připravenější vyučovat než teď já.
Připravuji si tyto lekce už od září,
a doufám, že si nás všichni naladí, aby viděli učitelku učit z vesmíru.
Po tiskové konferenci se posádky čekající na start
tradičně přesouvají do plážového domu na pobřeží Atlantiku,
kde tráví čas s rodinami.
Plážový dům je takový milý domek u moře,
daleko od všeho, spíše nenápadný…
Je tam nábytek z oranžové koženky…
MANŽELKA GREGA JARVISE
…gril a velká okna s výhledem na oceán.
Byla to skvělá parta.
Naplánovali jsme si na Floridě společné aktivity.
Hodně nás to sblížilo.
Každý pár jsem si vyfotila.
Někdo zas vyfotil mě s Dickem.
Vždycky mi dával ruku kolem ramen, ale tenkrát jsem to udělala já.
Je to jedna z mála příležitostí, kdy jsme takhle vyfocení.
Pak přijeli rodiče a všichni jsme se seznámili.
Uspořádali jsme piknik.
Bylo to takové rodinné setkání.
A potom chvíle klidu.
Dick se se mnou chtěl projít po pláži.
Ten den bylo chladno, nebylo typické floridské slunečno.
Dick šel, až byl vidět raketoplán, pak se na něj podíval a řekl:
„Můj domov pryč od domova, aspoň na čas.“
Pak se otočil a začal zpívat píseň.
„Protože jsi krásná a miluji tě víc, než slova mohou říct.“
Pořád mi ta slova zněla v hlavě.
Byla z písně „Poslední sbohem“.
A vlastně to bylo sbohem.
Moc jsme se milovali, byli jsme svoji 26 let.
SOBOTA 25. LEDNA
Na mysu Canaveral začal odpočet nedělního startu raketoplánu Challenger,
jenž vynese do kosmu první americkou učitelku.
Byl jsem v době startu na mysu.
Nevzpomínám si na žádné očekávané problémy s počasím.
Meteorolog při brífinku tvrdil, že podle jeho názoru
bude během startu velmi pravděpodobně pršet.
Vedení NASA se rozhodlo, a bylo to dost neobvyklé,
většinou totiž startovali i za špatného počasí,
že start z nějakého důvodu odloží.
Vedení NASA oznámilo odložení startu,
poté co meteorolog letectva ohlásil,
že očekává bouřky a déšť během celého startovacího okna.
NEDĚLE 26. LEDNA
Měl jsem hroznou radost, protože se tu neděli hrál Super Bowl.
A „Lednice“ Perry poprvé skóruje. Největší running back dává touchdown.
MEDVĚDI 46 PATRIOTI 10
Super Bowl jsem ten den sice viděl, ale pršet začalo až odpoledne.
Propásli jsme ideální startovací okno.
NASA to neodhadla. Očekávaná nedělní studená fronta nad Kennedyho střediskem
zasáhla až v 10:30, téměř hodinu po předpokládaném startu Challengeru.
Počasí by se však mělo zlepšit do startu v pondělí ráno.
John Zarella, CNN, z Kennedyho vesmírného střediska.
Kdyby byly ideální podmínky, neodkládali by to.
MANŽEL CHRISTY MCAULIFFEOVÉ
Budu radši, když si počkají na ideální podmínky,
než aby zbytečně riskovali.
Christa je v karanténě a smějí k ní jen rodinní příslušníci,
kteří prošli lékařskou prohlídkou.
- Nejste z toho nervózní? - Ano, trochu.
CHRISTIN OTEC
Jak se to blíží, začínám být nervózní.
Máma s tátou se o ni báli, a já ostatně taky.
Ale nechtěli jsme to moc řešit.
CHRISTINA SESTRA
Hrozně se na to těšila a my jí to přáli.
Dvoumetrový odstup, jsem v karanténě.
Jak vypadá počasí na pondělní start?
Zítra se rychle přežene fronta, která přinese oblačnost a silný déšť.
Na pondělí očekáváme jasno a skvělé počasí pro start.
T-mínus dvě hodiny, 26 minut, 19 sekund.
PONDĚLÍ 27. LEDNA
Tady středisko řízení startu.
Už jdou. Velitel Dick Scobee s posádkou mise 51-L.
Právě mávají novinářům.
Nakonec přeložili start na pondělí 27.
Do smrti na to nezapomenu, protože když se nalodili…
- Můžete. - Zavíráme průchod.
Rozumím.
Když zavírali průchod,
zasekly se šrouby a vchod nešel utěsnit.
T-mínus 15 minut a odpočítávání.
Dveře Challengeru při přípravě na start nadále zlobí.
Na vnější straně dveří je klika,
která musí být před každým letem odstraněna,
na jednom ze šroubů je však stržený závit.
Poslali tým mechaniků,
aby jim sehnali nějaké nářadí.
Vzpomínám si, jak jeli ke startovací plošině.
Dodržovali rychlost! A vítr zatím sílil a počasí se horšilo.
„Tak dělejte, opravte to už konečně.“
Mechanici přijeli s obrovským kufrem plným akumulátorového nářadí.
Jakmile totiž natankujete nádrž,
jiné nářadí se používat nesmí.
Problematický šroub by měl být odvrtán během 15 minut.
Jenže všechno nářadí bylo vybité.
Připomínalo to spíš film Tři moulové než start raketoplánu.
Nakonec vytáhli takový supermoderní kosmický nástroj…
pilku na železo.
Doslova tu kliku, takovou tlustou hliníkovou tyč,
začali odřezávat, a to chvíli trvá.
Zabili většinu startovacího okna.
Vítr za poslední hodinu posílil natolik,
že již není možné odstartovat.
Dnešní start se ruší.
Posádka právě vystupuje z orbiteru a vrací se na ubikace.
Astronauty včetně Christy odklad startu pochopitelně zklamal,
stejně jako tisíce přihlížejících.
Zklamalo mě to.
Jsem naštvaná, že neodletěli.
Doufám, že budeme moct zůstat a podívat se na start zítra.
V úterý by měl ustat silný vítr,
ale mezitím přijdou jiné meteorologické problémy.
Očekáváme teploty hluboko pod bodem mrazu, což představuje vážný problém.
Vedení startu dnes vyhodnotí předpověď počasí
a podle toho se rozhodne, zda to zkusit zítra ráno.
Měli jsme schůzi pro vyhodnocení programu,
kde se sešli manažeři od všech dodavatelů a ze všech center NASA…
MANAŽER PROGRAMU RAKETOPLÁNŮ
…abychom vyhodnotili situaci.
Všechny jsme požádali, aby posoudili,
co s jejich systémy udělají teploty okolo -5 °C
PROMONTORY, UTAH 15:30 VÝCHODNÍHO ČASU
NASA mě informovala o špatném počasí na Floridě…
VICEPREZIDENT PROGRAMU POMOCNÝCH RAKET
…a že by nás mohl čekat studený start.
Zavolal jsem Bobu Lundovi, našemu viceprezidentovi inženýrství,
a řekl mu, aby svolal svoje lidi
a podal nám zprávu o kterékoli části pomocných startovacích raket,
která by mohla dělat potíže při startu za chladného počasí.
Že pak uspořádáme telekonferenci, ať si připraví všechny grafy a tak,
abychom je vyhodnotili a předali dál.
Živě si vybavuji, že když Bobovi volali,
řekl jsem: „O-kroužky!“
Neměl jsem nejmenších pochyb,
že to pro O-kroužky nebude vůbec dobré.
MYS CANAVERAL, FLORIDA
Předešlou noc jsme měli společnou večeři na ubikacích pro posádku.
Žádné velké loučení se nekonalo,
protože jsme tušili, že start zase odloží.
Dick ten večer prohlásil: „Zítra nepoletíme, je moc velká zima.“
Mysleli jsme si, že let bude opět odložen.
V noci z neděle na pondělí 28. přišla studená fronta.
V přívěsu UPI byla taková zima, že i když topení jelo na plné pecky,
stejně jsem si vzal péřovku. Mrzlo.
Polární vzduch srazil teploty na celém jihu hluboko pod nulu
a zmrazil citrusové plantáže.
CNN povídá: „Raketoplán nepoletí,
zajeďte na pomerančové plantáže.“
Floridské pomeranče jsou hlavní plodinou tohoto státu.
Po opakovaných mrazech na Vánoce 1983 a v lednu 1985
by si zemědělci rádi oddechli.
ZASEDACÍ MÍSTNOST THIOKOLU 20:45 VÝCHODNÍHO ČASU
Měli jsme krásnou a prostornou zasedačku.
V čele stolu seděl Joe Kilminster.
Bob Ebeling seděl blízko čela, ale ne u stolu.
Já seděl stranou, asi v půlce řady.
Na lince jsme měli Kennedyho vesmírné středisko.
Telekonference probíhala v přívěsu
kousek jižně od montážní haly.
Bylo nás pět.
V továrně se sešli lidé,
kteří byli s problémem O-kroužků nejlépe obeznámeni,
aby to odprezentovali.
Většinu grafů konstruktéři napsali ručně.
ROGER BOISJOLY – POZNÁMKY
Naši konstruktéři se obávali,
že O-kroužky budou chladnější než při jiných startech…
HISTORIE TEPLOT O-KROUŽKŮ
…že to bude dosud nejhorší případ.
Mysleli jsme, že to bude riskantnější, ale nevěděli jsme, jak moc.
Nevěděli jsme, kdy nastane bod selhání,
ale věděli jsme, že to je…
říkali jsme tomu „spíš špatné“ versus „spíš dobré“.
Táta doufal, že je dokáže zastavit.
KOORDINÁTORKA PUBLIKACÍ, THIOKOL
Nechtěl, aby letěli.
Věřil, že když jim vysvětlí situaci,
odloží ten start na teplejší den.
Jenže pak si vzal slovo Larry Mulloy z Floridy
a argumentoval tím, že se riziko nijak nezvyšuje.
Ta data nepodporovala
tvrzení a doporučení konstruktérů.
Byla zcela neprůkazná.
Larry Mulloy požádal Thiokol o oficiální doporučení.
Náš viceprezident inženýrství tehdy rozhodl,
že start nedoporučíme.
Larry Mulloy se zeptal na názor zástupce ředitele oddělení inženýrství
v Marshallově středisku vesmírných letů, a ten na to reagoval tak…
Řekl:
„Jsem takovým doporučením od Thiokolu znechucen.“
Pak ale dodal, že by názoru dodavatele neodporoval.
A viceprezident konstruktérů řekl, že bychom neměli startovat
při teplotě pod 11 °C.
A Larry Mulloy povídá: „U všech svatých, Thiokole!
To mám čekat do dubna?“
Naštvali mě rozhodnutím, které jsem považoval za iracionální.
Byla to zastrašující poznámka, která nebyla na místě,
která vzešla z něčí arogance a značně zhoršila atmosféru v místnosti.
Vždycky jsme museli dokazovat, že start bude bezpečný,
a najednou po nás chtěli, abychom jim dokázali, že selže,
což jsme nemohli.
Náš šéf řekl, že to musíme prodiskutovat,
a že se potřebujeme odpojit. NASA souhlasila.
Když se Utah odpojil z hovoru, neměl jsem ponětí, o čem diskutují.
Mělo to být jen pět minut, ale trvalo jim to přes půl hodiny.
Procházeli jsme všechna naše data,
abychom se ujistili, že potvrzují naše rozhodnutí.
V tu chvíli se hlavní konstruktér, odborník na erozi O-kroužků,
postavil do čela stolu a velice úpěnlivě to rozhodnutí obhajoval.
Nechtěl za těch podmínek startovat.
Všichni konstruktéři do jednoho souhlasili s prvotním doporučením.
Generální ředitel nakonec rozhodl, že se bude hlasovat,
ale nechal hlasovat jen hlavní manažery.
Pak se zeptal viceprezidenta inženýrství,
který byl samé „hm, hm,“ ale nebyl schopný se rozhodnout,
a tak mu pan generální řekl:
„Odhoď konečně konstruktérskou helmu a oblékni si manažerský klobouk.“
A náš viceprezident inženýrství učinil rozhodnutí,
které se shodovalo s Mulloyovým tvrzením.
Prý je to neprůkazné a měli bychom povolit start.
Přiznám se, že jsem s ním souhlasil
a to rozhodnutí jsem podpořil.
Zvedli jsme telefon,
ozval se můj šéf, Joe Kilminster, a řekl:
„Ačkoli nám nízké teploty dělají starosti,
po opětovném rozboru našich dat jsme dospěli k tomu, že jsou neprůkazná.“
Prostě zopakoval Mulloyova slova.
A že se tedy domnívají, že bychom měli odstartovat podle plánu.
Upřímně mě to šokovalo. Nechápal jsem, jak to mohli říct.
Zástupce ředitele pak řekl:
„Potřebujeme to doporučení písemně…
a podepsané odpovědným zástupcem Thiokolu.“
Hned mě napadlo,
že z toho také nemají dobrý pocit a chtějí mít krytá záda.
Kdyby se něco stalo, byli by z obliga.
ZPRÁVA O OBAVÁCH Z TEPLOT
Joe Kilminster byl viceprezident a měl potřebnou pravomoc, tak to podepsal.
MTI DOPORUČUJE START STS-51L
JOE C. KILMINSTER, VICEPREZIDENT PROGRAMU
23:45
Já uměl používat fax, tak jsem to poslal.
To je ta chvíle, kdy si tak strašně moc přeji,
abych se býval ozval a řekl: „Tohle není jednotný názor!“
Prostě aby věděli, že to nebylo jednohlasné rozhodnutí.
Že tu byl minimálně jeden člověk, ne-li celá řada,
který trval na původním doporučení.
28. LEDNA, 5:00 6 HODIN A 38 MINUT DO STARTU
Dobré ráno ze střediska řízení startu.
Tankování externí nádrže kapalným vodíkem a kyslíkem
začalo zhruba ve 4:00.
Posádka ještě spí,
ke startovní plošině B se vydá deset minut před osmou.
V den startu
se obsluha kosmodromu rozhodla otevřít vodovodní kohouty na věži.
Když jsme v pět ráno přišli na startovací plošinu,
byla kompletně pokrytá ledem.
Rampouchy způsobilo vodovodní potrubí,
které muselo zůstat otevřené, aby přes noc nezamrzlo.
Po spuštění motorů by padající led mohl poškodit tepelný štít.
Byl to vážný problém.
Pomocí skenerů jsme odposlouchávali, abychom věděli, co se děje.
Problematické rampouchy jsou zhruba čtvrt až půl metru dlouhé
a celá nosná konstrukce je jimi pokrytá.
Té noci jsem toho moc nenaspal,
na plošinu jsem dorazil s předstihem.
Ze všeho nejdřív jsem se podíval na monitory
a spatřil všechny ty rampouchy visící na věži a dokonce i na raketoplánu.
Bylo mi úplně jasné, že žádný let nebude, že ho odloží.
V Houstonu jsme se začali scházet asi pět hodin před startem,
aby se náš tým připravil.
Byl jsem hlavní CAPCOM neboli spojař komunikující s posádkou.
Seděl jsem vedle Dicka Coveyho,
který u této mise plnil funkci vzletového CAPCOMa.
Ten led a mráz nám dělal velké starosti.
Všem to leželo v hlavě,
zatímco probíhaly rutinní přípravy pro nástup posádky do Challengeru.
Bude to již druhý odpočet takzvaného „učitelského letu“.
Bude jej sledovat mnoho lidí v zemi. Pokud tedy odletí, jak všichni doufají.
Tyto skautky z Jižní Karolíny získaly 2000 dolarů,
aby mohly vidět bývalou skautku letět do vesmíru.
Zůstaneme tu na start.
- Za každého počasí? - Za každou cenu.
TŘI HODINY DO STARTU
Několik autobusů nás odvezlo na pozorovací plošinu.
Usadili jsme se na tribuně, bylo to tak vzrušující.
MLUVČÍ MLADÝCH ASTRONAUTŮ
Vzpomínám, že mi všechno připadalo blízko.
Přijela se podívat i Christina rodina.
AŤ ŽIJE CHRISTA ŠKOLA KIMBALL – CONCORD
Byla jsem s celou rodinou na tribuně.
Nikdy jsme neviděli start raketoplánu, měli jsme hodně sváteční náladu.
Dav přibližně 500 lidí, včetně 18 školáků, kteří přijeli
z Christina rodného Concordu v Novém Hampshiru, napjatě čeká.
V Christině škole v Hampshiru
se diváci mačkají u televizoru v kantýně.
Už aby byla tam nahoře, abychom zjistili, jaké to doopravdy je.
Byla jsem v concordském auditoriu. Měli jsme párty čepičky, frkačky…
Všichni se těšili, i kantoři.
Celé město bylo u vytržení.
Naše paní učitelka letěla do vesmíru.
Desetičlenný tým na odstranění ledu
a šestičlenný odklízecí tým právě míří k odpalovací rampě.
Prověří spodní část nádrže a motory raketoplánu.
Odložili start o dvě hodiny.
Původně měl být v 9:38 ráno, nakonec letěli asi v 11:38.
Byli vidět v televizi. Chodili po plošině a hledali známky ledu.
Protiledový tým nadále prověřuje
externí nádrž a samotný orbiter.
Zavolal jsem místnost pro vyhodnocování mise,
kde byla shromážděna inženýrská podpora řídícího centra.
Na základě výpočtů usoudili, že led nezasáhne orbiter.
Dal jsem hlasovat, jestli letět, nebo ne,
a všichni hlasovali pro.
DVĚ HODINY DO STARTU
Na obloze ani mráček. „Viditelnost odsud až na Mars.“
Stará hláška zkušebních pilotů. Bylo fakt nádherně, až na ten mráz.
Hlásíme se ze střediska řízení startu. Zde už přichází posádka 51-L,
která podruhé za dva dny nastupuje do výtahu,
připravená k přesunu z odbavovací haly na startovací plošinu.
Dick mi volá a povídá: „My fakt poletíme.“ A já: „Vždyť je to samý rampouch.“
„Prý je všechny odstranili, můžeme letět.“
Řekl svou obvyklou větu:
„Zlato, za týden jsem doma, měj se.“
Velké úsměvy při nástupu do vozu.
Druhý pokus o start.
Den předtím jsem s Christou mluvila. Prý byla trochu nervózní, žaludek na vodě.
Ptala jsem se jí na ten led a mráz,
a prý věřila, že se o to postarají,
že má v NASA naprostou důvěru.
Na plošinu přichází pomocný tým, který připraví bílou místnost pro posádku.
Pomocník astronautů si nasadí sluchátka
a ověří funkčnost komunikace mezi orbiterem a kontrolní místností.
Cesta dodávky s astronauty na plošinu potrvá několik minut.
Startovací plošina B je asi 16 kilometrů daleko.
Start se odložil o dvě hodiny, tak jsem šel čekat do zasedací místnosti.
Bylo tam narváno, a já měl nervy úplně nadranc.
Táta mě pustil dál. Sedla jsem si před něj a přede mě si sedli technici.
Sklonil se ke mně a řekl mi,
že se hrozně moc modlí, aby to vyšlo.
První člen posádky, velitel Dick Scobee, vstupuje do bílé místnosti
a sundává si bundu společně s pilotem Mikem Smithem.
Šli jsme na střechu řídícího střediska, abychom odtamtud sledovali start.
Byl to krásný, i když mrazivý den,
a ta chvíle byla nesmírně vzrušující.
Konečně se mu splnilo, co si předsevzal.
Všichni jsme tam byli spolu.
Mike Smith si potřásá s pomocným týmem, který mu pomohl s přípravami.
Všechno nasvědčuje tomu, že se podaří
úspěšně odstartovat misi 51-L v 11:38.
Veliteli, tady LTD vzduch-země číslo jedna.
- Start povolen. - Dobré ráno.
Christa McAuliffeová dostala od pomocného týmu jablko.
Když se v Houstonu čeká na start,
žádné velké konverzace se nekonají.
Vyčkává se.
Program pozemního řízení startu zahájen.
Program pozemního řízení startu začal zatahovat přístupový můstek.
- Rozumím. - Tady řídící středisko.
Personál je připravený na stanovištích.
Tlakování externí nádrže.
Nádrž s tekutým vodíkem je na letovém tlaku,
motory připraveny k zážehu.
Pilot Mike Smith ověřil varovné a paměťové systémy.
Žádné neočekávané chyby.
- Šestnáctka se připravuje k odletu. - Dobře, díky.
Mise 51-L je připravena ke startu.
T-mínus 15 sekund. Automatická sekvence spuštěna.
Pouštíme vodu.
T-mínus 10, 9, 8, 7, 6…
Zážeh hlavních motorů. 4, 3, 2, 1…
Start.
Vesmírný raketoplán vyráží na svou 25. misi.
Ty motory doslova cítíte v kostech.
Je to hluboký vnitřní pocit, obrovská euforie.
A je nad věží.
Mějte se, Christo a posádko!
Odpalovací plošina vypadá daleko, ale když raketoplán odstartuje,
tak to cítíte, vidíte, slyšíte…
Povídám bráchovi: „Není to nádhera?“
Řídící středisko, rotační manévr.
Velitel řekne: „Houstone, rotační manévr.“
Středisko řízení startu předává kontrolu nad raketoplánem
řídícímu středisku v Houstonu.
Odpovím…
Rozumím, Challengere.
Tak se ujistíme, že je slyšíme, a že oni slyší nás.
Rotační manévr potvrzen.
Challenger nabírá kurz.
Všechny tři motory fungují. Palivové jednotky běží.
Nominální tah. Motory na 104 %.
Snižuji tah motorů. Nyní na 94 %.
V zasedací místnosti si všichni hrozně oddychli.
Ale táta se sklonil a řekl mi: „Ještě jsme neskončili.“
Zvyšuji tah. Tři motory na 104 %.
Zvýšení potvrzeno, Challengere.
Rozumím, tah potvrzen.
Zablesklo se.
A všechny napadlo: „To byly pomocné rakety.
Takhle to má asi vypadat.“
Pak ale někdo řekl, že asi mají problémy, a začalo se to šířit.
Řídící personál pečlivě prověřuje situaci.
Rodiče úplně oněměli.
Zjevně vážná porucha.
Nevěděli jsme, na co se to díváme.
Ale…
věděli jsme, že se něco stalo.
Personál řídícího střediska hlásí, že stroj explodoval.
Z reproduktoru se ozval hlas,
a řekl, že stroj explodoval.
A hotovo.